СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/683/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Стойка О.В., суддя Слободін М.М. , суддя Попков Д.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

від Позивача: Киричук Р.П. -представник

та інших представників учасників справи: не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційні скарги ОСОБА_1 , м. Харків та Акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ на рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24,

за позовом - Акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ

до - 1.Товариства з додатковою відповідальністю "РОСС", м. Харків,

2. ОСОБА_2 , м. Харків,

3. ОСОБА_1 , м. Харків

про стягнення 6 336 901,95грн

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024року Акціонерне товариство «ОТП Банк», м. Київ (далі Позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС», м. Харків (далі - Відповідач 1), ОСОБА_2 , м. Харків (далі - Відповідач2) та ОСОБА_1 , м. Харків (далі- Відповідачка 3)про стягнення солідарно заборгованості в розмірі 6 336 901,95грн, з якої за основний кредит- 4 951 970,04грн та з процентів - 1 336 901,95грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24 позов задоволено частково, стягнуто солідарно з Відповідачів на користь Позивача заборгованість за Договором про надання банківських послуг № CR 19-545/700- 2 від 02.12.2019 станом на 14.02.2024 в сумі 6 336 901,95грн, з якої за кредитом- 4 951 970,04грн, з процентів - 62 650,53грн; в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з процентів в розмірі 1 274 251,42грн відмовлено.

Відповідачка 3, не погодившись з означеним судовим рішенням, звернулася з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, за змістом якої просила скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24 в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019 в сумі 6 336 901,95грн. та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неї.

Апелянтка вважала судове рішення незаконним і необґрунтованим, винесеним при неповному з`ясуванні обставин справи, а також із невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не здійснено належного дослідження її доводів щодо необізнаності про укладання Договору про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № СR 19-632/700 від 02 грудня 2019 року, непідписання та відсутності волевиявлення на вчинення цього правочину, проте судом надано перевагу твердженням Позивача та необґрунтовано відмовлено у клопотанні про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року у справі №922/683/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідачки 3 на рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24 та встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу разом з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи, а також запропоновано учасникам справи в означений строк надати до суду заяви та клопотання, з доказами надсилання їх копії та доданих до них документів іншим учасникам справи. Запропоновано Позивачу надати свої міркування щодо поданих Відповідачкою 3 клопотань про витребування доказів та призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою судової колегії від 12.08.2024 року, апеляційну скаргу Відповідачки 3 призначено на 26.08.2024 о 13:30.

Позивач, також не погодившись з означеним судовим рішенням частково, звернувся з апеляційною скаргою до Східного апеляційного господарського суду, за змістом якої просив скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24 в частині відмови в стягненні заборгованості з процентів в розмірі 1 274 251,42 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог Позивач посилався на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, наголошуючи на тому, що:

-суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки визнав договір припиненим у відсутності відповідного спору;

- суд не взяв до уваги, що на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм частин 1, 2 статті 1054 та статті 1056-1 ЦК України в кредитних правовідносинах , що потягло безпідставне врахування судом висновків Верховного Суду про застосування положень статті 1048 ЦК України;

-суд не врахував, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено нарахування процентів й після порушення строку повернення кредиту.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 року у справі №922/683/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24, а ухвалою апеляційного суду від 12.08.2024 об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження та призначено до сумісного розгляду на 26.08.2024 о 13:30.

У судовому заcіданні 26.08.24 оголошувалась перерва до 23.09.24 до 11:15.

Позивач заперечував проти апеляційної скарги Відповідачки 3 та підтримував доводи своєї апеляційної скарги. Зокрема, зазначав, що при підписанні Кредитного та Іпотечного договорів Відповідачі були обізнані про необхідність подальшого підписання змін до Договорів поруки у забезпечення зобов`язань за вказаними договорами, а схвалення підписання цього правочину саме Відповідачем 3 підтверджується також протоколом зборів Відповідача-1, які проводились за участю Відповідача 3.

Представники Відповідача 1 та 2 не скористались правом на подання відзивів на апеляційні скарги, однак в судовому засіданні апеляційної інстанції Відповідач 2 підтримував клопотання Відповідачки-3 про призначення почеркознавчої експертизи, зазначивши, що його довіритель також не впевнений у підписанні аналогічного договору з Позивачем.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 року у справі №922/683/24 призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса, на вирішення експерта поставлене питання щодо вчинення Відповідачкою 3 підпису на оспорюваному нею правочині.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024р. апеляційне провадження у справі № 922/683/24 зупинено до проведення судової почеркознавчої експертизи, для забезпечення проведення якої ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024р. у справі № 922/683/24 направлено до Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса експериментальні зразки підпису ОСОБА_1 , відібрані у положенні стоячи та сидячи у загальній кількості на 17 аркушах та вільні зразки підпису вільні зразки її підпису у період 2015-2024роки.

Також в розпорядження експерта надано витребуваний у Позивача оригінал Договору про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № СR 19-632/700 від 02 грудня 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «ОТП Банк», м.Київ та ОСОБА_1 , м. Харків.

До канцелярії Східного апеляційного господарського суду 14.11.2024 року від експертної установи - Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса, надійшло клопотання №8482 від 08.11.2024р. про надання додаткових вільні зразки підпису (10-15 п.) та почерку (на 5-10 арк.) ОСОБА_1 в офіційних та різнохарактерних за своїм цільовим призначенням документах, а також додаткових експериментальних зразків її підпису та почерку у вигляді запису прізвища, ім`я та по батькові, виконаних на твердій та м`якій поверхні (15- 20 арк.) Також 19.11.2024 року від експертної установи надійшов рахунок №2011 від 06.11.2024 з оплати робіт по проведенню судової експертизи у розмірі 49 223,20 грн.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2024 поновлено апеляційне провадження у справі №922/683/24 та призначено судове засідання для розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів на 16.12.2024 о 12:00, виправлено технічну помилку в ухвалі судової колегії від 14.10.2024р., зобов`язано Відповідачку 3 надати до Східного апеляційного господарського суду наведені у клопотанні судового експерта документи (оригінали або належним чином завірені копії) або надати обґрунтовані пояснення щодо неможливості їх надання, направлено Відповідачці 3 рахунок судового експерта №2011 від 06.11.2024р. для оплати.

На виконання ухвали суду від 25.11.2024р. Відповідачка 3 надала копію платіжної інструкції №0.0..1 про сплату витрат за проведення судової експертизи у розмірі 49223,20грн. та вільні зразки її підпису та почерку у період 2015-2024роки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 апеляційне провадження у справі №922/683/24 зупинено до закінчення проведення судової почеркознавчої експертизи за ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 року.

На адресу Східного апеляційного господарського суду 29.01.2025 року від Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса надійшов висновок експерта від 22.01.2025 №8482 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у господарській справі №922/683/24, у зв`язку з чим ухвалою судової колегії від 07.02.2025 провадження у справі поновлено, її розгляд призначений на 17.03.2025 об 11:00.

Від представника Відповідача 1 надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній повідомляв про вчинення Позивачем дій щодо погашення заборгованості у позасудовому порядку, зокрема, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважав, що такі дії суперечать чинному законодавству, а всі наступні вимоги до боржника є недійсними. Просив скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 17.03.2025р. з`явився представник Позивача, який надав пояснення, аналогічні раніше наданим в судовому засіданні апеляційної інстанції, від Відповідачки 3 та її представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Інші представники сторін не скористалися правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, але були повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, тому судова колегія прийшла до висновку про закінчення розгляду справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 02.12.2019 між Позивачем та Відповідачем 1 Договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 (надалі - «Кредитний договір»), відповідно до умов якого Позивач зобов`язався надати на вимогу Відповідача 1 банківську послугу, а перший Відповідач1 - прийняти банківську послугу у генеральному ліміті 2 500 000,00грн з загальним строком до 01.12.2022;

- укладення між Позивачем та Відповідачем 1 Договору про зміну № 1 від 08.04.2020 до Договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, відповідно до умов якого сторони узгодили зміну відсотків за користування кредитом;

-укладення 25.11.2020 між сторонами Договору про зміну № 2 до Договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, відповідно до умов якого сторони домовились викласти пункти 1, 6, 8, 16, 17, 20, 22 договору про надання банківських послуг в новій редакції;

-укладення 30.11.2021 між сторонами Договору про зміну № 3 до Договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, відповідно до умов якого сторони домовились викласти пункти 1 договору про надання банківських послуг в новій редакції;

-надання Позивачем Відповідачу 1 кредитних коштів, що підтверджується меморіальними ордерами: № 21613117 від 14.09.2021 на суму 500 000,00грн; № 36827653 від 23.09.2021 на суму 295 000,00грн; № 41184327 від 27.09.2021 на суму 150 000,00грн; № 46236931 від 29.09.2021 на суму 280 000,00грн; № 17982930 від 12.10.2021 на суму 500 000,00грн; № 24762656 від 18.10.2021 на суму 150 000,00грн; № 39189363 від 26.10.2021 на суму 180 000,00грн; № 5727103 від 03.11.2021 на суму 260 000,00грн, № 12072745 від 08.11.2021 на суму 420 000,00грн, № 26807699 від 16.11.2021 на суму 490 000,00грн, №32748873 від 19.11.2021 на суму 150 000,00грн, № 42760850 від 25.11.2021 на суму 150000,00грн, № 660191 від 01.12.2021 на суму 195 000,00грн, № 45307918 від 28.12.2021 на суму 200 000,00грн, № 47681406 від 29.12.2021 на суму 200 000,00грн, № 7033691 від 06.01.2022 на суму 250 000,00грн, № 22667835 від 17.01.2022 на суму 150 000,00грн, № 26783548 від 19.01.2022 на суму 160 000,00грн, № 42472189 від 28.01.2022 на суму 200 000,00грн, № 2448337 від 02.02.2022 на суму 200 000,00грн, № 25721615 від 16.02.2022 на суму 150 000,00грн, № 32689411 від 21.02.2022 на суму 150 000,00грн;

-укладення 02.12.2019 з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним Договором між Позивачем та Відповідачем 2, як поручителем 1 - Договору поруки № SR 19-631/700;

-укладення 02.12.2019 між Позивачем та Відповідачкою 3 як поручителем 2 - поруки № SR 19-632/700.

-укладення 25.11.2020 між Позивачем та Відповідачами 2 і 3 Договорів про зміну до Договору поруки № SR 19-631/700 від 02.12.2019 та про зміну до Договору поруки № SR 19-632/700 від 02.12.2019 відповідно, за якими сторонами п.20 основного договору викладено в новій редакції, а саме: зазначено новий розмір генерального ліміту - 5 000 000,00грн.;

- направлення Позивачем 13.09.2023 на адресу Відповідача 1 вимоги (вих. № 73-3-

2-73-3-1/6722) про погашення заборгованості по кредиту (кредитна лілія) за кредитним договором у повному обсязі протягом 7 (семи) банківських днів з дня пред`явлення банком вимоги, яка залишена останнім без задоволення.

- направлення Позивачем на адресу другого та третього Відповідачів повідомлення про порушення (вих. № 73-3-2-73-3- 1/6724 від 13.09.2023 та вих. № 73-3-2-73-3-1/6725 від 13.09.2023).

Зазначені обставини сторонами не оспорюються, крім факту укладення 25.11.2020 між Позивачем та Відповідачкою 3 Договору про зміну до Договору поруки № SR 19-632/700 від 02.12.2019 - що заперечується Відповідачкою 3.

Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач посилався на неналежне виконання Відповідачами взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором та Договорами поруки, просив стягнути солідарно з них заборгованість у сумі 4 951 970,04грн та заборгованості по процентам в розмірі 1 336 901,95грн.

У відзиві на позов Відповідач 1 вважав позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, посилаючись на те, що окрім договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, між Позивачем та Відповідачем 1 було 25.11.2020 укладено договір про зміну № 2 до Договору про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, відповідно до умов якого сторони встановили новий вид забезпечення виконання зобов`язань у вигляді іпотеки нежитлової будівлі за адресою: м. Харків, вул. Кибальчича, буд.18, за рахунок якої Позивач мав задовольнити вимоги про повернення кредиту, а не заявляти вимоги про стягнення.

Відповідач 2 у відзиві на позов посилався на відсутність в матеріалах справи кредитного договору № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019, договору іпотеки №20-990/700 від 25.11.2020, Договору поруки № CR 19-632/700 від 02.12.2019, не заперечуючи факт їх підписання, проте вважав поруку припиненою відповідно до приписів ст.559 ЦК України. Також вважав, що у позові відсутні обґрунтовані розрахунки сум, що стягуються чи оспорюються згідно вищевказаного кредитного договору, посилаючись на незаконне нарахування Позивачем процентів поза межею строку, визначеного в договорі банківського вкладу .

Заперечення Відповідачки 3 є аналогійними з запереченнями Відповідача 2, проте вона категорично заперечувала узгодження та підписання правочину про зміну договору поруки з власного боку, заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, господарський суд вважав їх доведеними та обґрунтованими, однак відмовив у задоволенні вимог про стягнення 1 274 251,42грн заборгованості з процентів за користування кредитом, оскільки таке нарахування після закінчення строку кредитування суперечить чинному законодавству та практиці Верховного Суду.

Відмову в задоволенні клопотання Відповідачки 3 про призначення судової почеркознавчої експертизи суд мотивував необхідністю дотримання принципу презумпції правочину та неможливістю оспорювання дійсності відповідного правочину в межах даної господарської справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг такими, що не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги Позивача про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення 1 274 251,42грн заборгованості з процентів за користування кредитом, нарахованим після закінчення строку кредитування за період з 02.12.2022 по 13.02.2024, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно частини 1 ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідачем-1 не здійснювалося повернення кредитних коштів, заборгованість по тілу кредиту становила 4 951 970,04грн.

Позивачем були нараховані проценти на суму кредитних коштів у період з 03.02.2022 по 14.02.2024, у розмірі 1 336 901,95грн, виходячи з визначеної договором процентної ставки.

Плату за банківську послугу сторони погодили у п.5 кредитного Договору.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалам справи, повернення кредиту та сплату відсотків Відповідач 1 мав здійснювати щомісячними платежами упродовж строку кредитування до 01.12.2022.

Оскільки Відповідач-1 порушив умови Договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, у зв`язку з чим і у Відповідачів 2 та 3, як поручителів, виник солідарний обов`язок сплатити заборгованість, а у Позивача виникло право на повернення кредитних коштів та нарахування процентів за користування кредитом в період з 03.02.2022 до 01.12.2022 включно.

Проте, Позивач стверджує, що має право нараховувати проценти за користування до повного погашення суми кредиту, тобто після 01.12.2022.

Судова колегія при оцінці зазначених доводів Позивача звертається до правових висновків, викладених в пунктах 95- 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 щодо комплексного застосування норм статей 625, 1048 ЦК України в подібних кредитних правовідносинах, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами), однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28)).

Велика Палата відзначила, що на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання (пункт 17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору. Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.

Водночас у постанові від 23.05.2018 у справі 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду розмежувала поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами», а отже, «проценти за користування кредитом» - це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначених в договорі, і такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано частиною 1 статті 1048 та частиною 1 статті 1051 ЦК України.

«Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами» - це проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України, в зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

У свою чергу, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункти 90, 91), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункти 6.19, 6.28) і від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц (пункт 31) зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, наведено висновки про те, що: 1) після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; 2) оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

У пунктах 91, 103, 108, 116 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 викладено висновки про те, що: 1) припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України; 2) отже, в разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором; 3) в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача (кредитора) забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; 4) проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду щодо комплексного застосування норм частини 2 статті 625, частини 1 статті 1048 та частини 2 статті 1050 ЦК України, а також достовірно встановлений факт припинення з 01.12.2022 права Позивача нараховувати передбачені Договором проценти за кредитом у зв`язку з закінченням періоду кредитування, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість нарахування кредитором з 01.12.2022 будь-яких інших відсотків річних, крім передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, в спірних охоронних правовідносинах.

За наведених підстав доводи Позивача, щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм закону, якими врегульовано підстави, умови та період нарахування процентів в кредитних правовідносинах є хибними.

Посилання апелянта на визначення стягуваних процентів в Договорі про відкриття кредитної лінії № 29-В/12/12/ЮО від 01.10.2019 р., зокрема, в його п. 5, як таких, що нараховуються кожного дня й після спливу останнього дня дії кредитної лінії до моменту фактичного повернення кредиту - прямо протирічить вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду та не береться судовою колегією до уваги.

При цьому судова колегія не вважає порушенням принципів свободи договору та презумпції правомірності правочину факт застосування вищенаведених висновків Верховного Суду до спірних правовідносин, оскільки господарський суд вирішує даний спір на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів із забезпеченням права кожного на справедливий суд, одним із елементів якого є змістовне, а не формальне тлумачення як норми закону, так і договору.

При цьому суд досліджує порушене права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, виходячи з ефективності обраного способу захисту та дотриманням прав інших учасників справи, базуючись, зокрема, на принципі юридичної визначеності в світлі узгодженості вищенаведеної судової практики, яка була сталою не тільки на момент звернення Позивача до суду, а й на момент виникнення спірних відносин.

Отже Позивач, укладаючи відповідний договір та будучи професійним надавачем відповідних фінансових послуг, мав усвідомлювати наслідки застосування вищенаведених його умов при розгляді спору в судовому порядку у разі затримання виконання контрагентами зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Також судова колегія вважає помилковими доводи Позивача про вихід судом за межі позовних вимог та предмету спору, оскільки суд першої інстанції не визнавав договір припиненим та не ототожнював настання строку повернення заборгованості з моментом припинення зобов`язання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні стягнення заборгованості по процентам за кредитним Договором в розмірі 1 274 251,42грн, нарахованих після 01.12.2022 є правомірним, а доводи апеляційної скарги Позивача зазначеного висновку не спростовують.

Отже, зазначені Позивачем доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, що виключає скасування оскаржуваного рішення з цих підстав.

Щодо доводів апеляційної скарги Відповідачки 3, то судова колегія вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження внаслідок апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, висновок якого про задоволення позовних вимог також за рахунок Відповідачки -3 є обґрунтованим та таким, що базується на наявних в матеріалах справи доказах, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 статті 554 ЦК України).

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Як встановлено судом, виконання зобов`язань за кредитним Договором забезпечене укладеним Позивачем з Відповідачами 2 та 3 Договорами поруки, де передбачено, що поручителі поручаються перед Позивачем за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів та інших платежів, всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.

При цьому, за умовами п.3 договорів поруки, перший, другий та третій Відповідачі відповідають перед Позивачем як солідарні боржники у тому ж самому обсязі. Позивач має право вимагати виконання боргових зобов`язань частково або в повному обсязі як від Відповідача 1 та поручителів разом, так і від будь-кого з них окремо, вони залишаються зобов`язаними доти, доки боргові зобов`язання не будуть виконані в повному обсязі.

Враховуючи умови договорів поруки, наведені вище приписи законодавства та встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що у Відповідачів виник солідарний обов`язок за кредитним Договором № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019.

Позивачем на адресу другого та третього відповідача направлялись повідомлення про порушення (вих. № 73-3-2-73-3- 1/6724 від 13.09.2023 та вих. № 73-3-2-73-3-1/6725 від 13.09.2023).

Вказані вимога та повідомлення про порушення залишені Відповідачами без відповіді та задоволення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що Відповідачі не надали суду належних доказів виконання зобов`язань за кредитним договором, а також не спростували факт наявності заборгованості за спірним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню в частині стягнення 4 951 970,04грн заборгованості з основного кредиту та 62 650,53грн заборгованості з процентів.

Заперечення Відповідачки 3 проти стягнення за Договором поруки за її рахунок зводилися до відсутності її підпису на Договорі про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № СR 19-632/700 від 02 грудня 2019 року, яким було збільшено обсяг відповідальності боржника, тобто вчинення відповідного правочину без її згоди на це, як поручителя.

Судова колегія відхиляє вказані доводи як безпідставні та такі, що спростовуються наступним.

Так, з матеріалів справи вбачається, зокрема, зі змісту відзиву на позовну заяву, що Відповідачем 3 протягом розгляду справи в суді першої інстанції заперечувалися як наявність своєї згоди на збільшення відповідальності поручителя за виконання Відповідачем1 свого зобов`язання та факт підписання Договору про зміну поруки, так і своя обізнаність щодо існування такого правочину до моменту звернення Позивачем із даним позовом.

Оскільки в суді першої інстанції Відповідачка 3 навела відповідні обставини у відзиву на позовну заяву, заявляла клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, а відмовляючи в його задоволенні суд першої інстанції в протокольній ухвалі від 24.05.2024 року не навів підстав такої відмови, судова колегія з метою дотримання рівності учасників справи та забезпечення реалізації ними своїх процесуальних прав- задовольнила аналогічне клопотання Відповідачки 3 та ухвалою від 23.09.2024 року у справі 922/683/24 призначила судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса.

На вирішення експерта поставлено питання щодо визначення особи, якою виконано підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № CR 19-632/700 від 02 грудня 2019 року, укладеному між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (Відповідачкою 3 чи іншою особою).

На адресу Східного апеляційного господарського суду 29.01.2025 року від Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора Бокаріуса надійшов висновок експерта від 22.01.2025 №8482 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у господарській справі №922/683/24, за змістом якого підпис від імені ОСОБА_1 у Договорі про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № CR 19-632/700 від 02 грудня 2019 , укладеному між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , розташований на другому аркуші документа у відповідній графі виконано ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Дослідивши, висновок експерта від 22.01.2025 №8482, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для його відхилення, сторонами у справі обґрунтованих сумнів в об`єктивності вказаного висновку не наведено, клопотань про призначення повторної чи додаткової експертизи не заявлено.

Враховуючи викладене, а також з огляду на дотримання експертом при проведенні експертного дослідження усіх нормативно визначених умов та вимог, зважаючи на обізнаність експерта про передбачену статтями 384, 385 Кримінального кодексу України кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, апеляційний господарський суд вважає, що висновок експерта від 22.01.2025 №8482 відповідає вимогам статей 98, 101 Господарського процесуального кодексу України, є належним та допустимим доказом у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України у даній справі та спростовує доводи Відповідачки 3 стосовно того, що вона не підписувала Договір про зміну № 1 від 25 листопада 2020 року до Договору поруки № CR 19-632/700 від 02 грудня 2019.

За таких підстав, Договір поруки № CR 19-632/700 від 02 грудня 2019 укладений між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , зі змінами, є підставою для виникнення у Відповідачки 3 зобов`язань за ним.

З огляду на досліджені судом обставини справи, враховуючи, що Позивачем належними та допустимими доказами доведено заборгованість Відповідача 1 за Договором з повернення кредитних коштів, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про солідарне стягнення з Відповідачів заборгованості за Договором про надання банківських послуг № CR 19-545/700-2 від 02.12.2019 станом на 14.02.2024 в сумі 6 336 901,95грн.

Інших доводів на спростування висновку суду першої інстанції апеляційні скарги не містять, законних підстав до виходу за межи доводів та вимог апеляційних скарг відповідно до ст.269 ГПК України судовою колегією не встановлено.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи означене рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку, а доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24 в межах оскарження підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявників апеляційної скарги.

Враховуючи відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги Відповідачки 3, сплачені нею кошти відповідно до платіжної інструкції №0.0..1 про сплату витрат за проведення судової експертизи у розмірі 49223,20грн. відносяться на ОСОБА_1 та розподілу на інших учасників не підлягають.

Про понесення інших витрат при розгляді справи в суді апеляційної інстанції тому числі, за надання професійної правової допомоги- учасниками справи не заявлено, отже підстави до їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "ОТП Банк", м. Київ та ОСОБА_1 на рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.06.2024 року у справі №922/683/24- залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, віднести на заявників апеляційних скарг.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 26.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя М.М. Слободін

Суддя Д.О. Попков