ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2025 р. Справа№ 910/7641/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представника скаржника Арсемікової І.В. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024

у справі №910/7641/24 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24 визнано кредиторами боржника: ПАТ "Укргазбанк" на загальну суму 23 378,12 грн., з яких: 4 844,80 - судовий збір (позачергово); 18 533,32 грн. - основний борг ( друга черга); АТ "Універсал Банк" на загальну суму 26 882,76 грн., з яких: 4 844,80 грн. - судовий збір (позачергово); 22 037,96 грн. - основний борг (друга черга); відмовлено ТОВ "Коллект Центр" у визнанні кредитором на загальну суму 129 395,76 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ "Коллект Центр" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 у справі №910/7641/24 в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ "Коллект Центр" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Коллект Центр" до боржника в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.12.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М.,судді:Пантелієнко В.О.,Хрипун О.О.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Коллект Центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7641/24.

23.12.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/7641/24/7434/24 від 20.12.2024 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Слід зазначити, що головуючий суддя Остапенко О.М. з 20.12.2024 по 13.01.2025 перебував у відпустці, тому фактично справу передано судді 14.01.2025.

Після виходу головуючого судді з відпустки та у зв`язку з перебуванням судді Хрипуна О.О. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2025 для розгляду справи №910/7641/24 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Отрюх Б.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Коллект Центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 13.03.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Представник ТОВ Коллект Центр" в судовому засіданні 13.03.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24 в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ "Коллект Центр" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги ТОВ "Коллект Центр" до боржника в повному обсязі.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

13.03.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Коллект Центр" слід відмовити, а ухвалу місцевого господарського суду від 25.11.2024 року у даній справі в оскаржуваній частині - без змін, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно ч. 1 ст. 122 КУзПБ, яка регулює порядок виявлення кредиторів фізичної особи, подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа №910/7641/24 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , провадження у якій відкрито 15.07.2024 за заявою боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Біленка Р.І.

Згідно ч. 6 ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства з метою виявлення всіх кредиторів здійснюється офіційне оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника у порядку, визначеному цим Кодексом.

Доступ до інформації про провадження у справах, розміщеної на офіційному веб-порталі судової влади України, є вільним та безоплатним.

Відповідне оголошення про відкриття відносно ОСОБА_1 провадження у справі про неплатоспроможність оприлюднено на офіційному веб-сайті Верховного Суду 03.09.2024 року за №73915.

Після публікації вказаного оголошення 02.10.2024 року, тобто в межах строку, встановленого ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ "Коллект Центр" з грошовими вимогами до боржника у розмірі 124 550,96 грн.

В обґрунтування поданої заяви кредитор посилається на наявність у боржника заборгованості за укладеними договорами, а саме:

- №734 від 12.01.2021 року в загальному розмірі 2192,28 грн. яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 200,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 1 992,28 грн.;

- №706 від 13.12.2020 року в загальному розмірі 17186,84 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2100,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 15 086,84 грн.;

- №104 від 13.12.2020 в загальному розмірі 42435,96 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4900,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 37 535,96 грн.;

- №1852516 від 30.03.2021 в загальному розмірі 21 376,90 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 900,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 15 227,90 грн., заборгованості за 3% річних в розмірі 40,24 грн. та заборгованості за інфляційними збитками в розмірі 208,76;

- №623541 від 16.02.2024 в загальному розмірі 8 983,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 778,70 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 6 088,02 грн., заборгованості за 3% річних в розмірі 18,95 грн. та заборгованості за інфляційними збитками в розмірі 98,31 грн.;

- №-65248 від 13.04.2021 року в загальному розмірі 32 375,00 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 000,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 29 375,00 грн.

На підтвердження заявлених вимог ТОВ "Коллект Центр" надано суду паперові копії кредитних договорів, укладених в електронній формі, а також копії договорів факторингу та розрахунків за ними.

Арбітражний керуючий Біленко Р.І., розглянувши заявлені грошові вимоги, повідомив суду першої інстанції, що не вбачає правових підстав для визнання ТОВ "Коллект Центр" кредитором боржника. Окремо також зазначив, що боржниця заперечує факт підписання нею кредитних договорів, вимоги за якими були придбані ТОВ "Коллект Центр" на підставі договорів факторингу.

За наслідками розгляду поданої заяви ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24, зокрема, відмовлено ТОВ "Коллект Центр" у визнанні кредитором на загальну суму 129 395,76 грн.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу в частині відхилення вимог ТОВ "Коллект Центр", дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість таких вимог належними та допустимими доказами по справі, зокрема, з підставі відсутності первинних документів на підтвердження заборгованості, а також засвідчених протоколів перевірки Державним засвідчувальним органом електронних підписів боржника на цих договорах заявником.

ТОВ "Коллект Центр" з даною ухвалою суду в зазначеній вище частині не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи та вимоги скаржника фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду заяви ТОВ "Коллект Центр", то у відповідності до ст. 269 ГПК України оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24 переглядається лише в зазначеній частині. В інший частині ухвала суду не переглядається.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваній частині, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування такої ухвали з огляду на наступне.

Так, досліджуючи заяву ТОВ "Коллект Центр" та додані до неї докази, судом встановлено, що 12.01.2021 ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання фінансових послуг №734, за яким позичальник зобов`язався надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 200,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

13.12.2020 ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (далі - позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання фінансових послуг №706 "Стандартний", згідно якого позикодавець зобов`язався надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 2100,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору.

13.12.2020 ТОВ "Служба миттєвого кредитування" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання фінансових послуг №104 "Стандартний", згідно якого позичальник зобов`язався надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 4900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору.

31.03.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Верона" (ТМ "Гроші Всім") (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №1852516, згідно якого кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти (кредит) на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України - гривні у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, у розмірі та порядку, встановлених Договором.

16.02.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Джобер" (ТМ "Top Credit") (кредитодавець) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №623541, за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальникові грошові кошти (кредит) у розмірі 3 900,00 грн. на умовах терміновості, повернення та платності, в національній валюті України - гривні у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, встановлених Договором.

13.04.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо фінанс" (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір позики №-65248, за умовами якого позикодавець приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим Договором.

У подальшому, керуючись статтями 512, 514, 516 ЦК України, господарюючими суб`єктами було укладено наступні договори факторингу:

- 01.12.2021 між ТОВ "Служба миттєвого кредитування" та ТОВ "Вердикт капітал" було укладено Договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ "Служба миттєвого кредитування" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договорами кредиту №№734, 706, 104;

- 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило, а ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договорами кредиту №№734, 706, 104;

- 03.12.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Верона" та ТОВ "Вердикт капітал" було укладено Договір факторингу №03/12/2021-2, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Верона" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №1852516;

- 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило, а ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №1852516;

- 03.12.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Джобер" та ТОВ "Вердикт капітал" було укладено Договір факторингу №03/12/2021-1, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Джобер" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №623541;

- 10.01.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило, а ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №623541;

- 05.08.2021 між ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо фінанс" та ТОВ "Вердикт капітал" було укладено Договір №05-08/21 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інкасо фінанс" відступило свої права вимоги за договорами кредиту, і в тому числі за договором кредиту №-65248;

- 15.02.2023 між ТОВ "Вердикт капітал" та ТОВ "Капмсіс фінанс" було укладено Договір №15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт капітал" відступило, а ТОВ "Капмсіс фінанс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №-65248;

- 11.05.2023 між ТОВ "Капмсіс фінанс" та ТОВ "Дебт форс" було укладено Договір №11-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Капмсіс фінанс" відступило, а ТОВ "Дебт форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту №-65248;

- 01.02.2024 між ТОВ "Дебт форс" та ТОВ "Коллект Центр" було укладено Договір №01-02/24 про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги, відповідно до якого ТОВ "Дебт форс" відступило, а ТОВ "Коллект Центр" набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту №-65248.

Отже, за твердженням кредитора, на підставі вищезазначених договорів факторингу боржник має непогашені зобов`язання перед ТОВ "Коллект Центр" в розмірі 124 550,96 грн.

Однак, як вірно встановлено судом, до поданої заяви кредитором долучено паперові копії електронних договорів, які начебто були підписані електронним підписом боржника, проте належним чином засвідчені протоколи перевірки Державним засвідчувальним органом електронних підписів боржника на цих договорах заявником не долучено, що ставить під сумнів факт підписання боржником кредитних договорів.

Більш того, до заяви не додано доказів виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед позикодавцями, а саме: доказів отримання кредитних коштів від первісних кредиторів, відомості щодо часткового повернення заборгованості, не надано жодних первинних документів (платіжних доручень, меморіальних ордерів, виписок з особового рахунку у банку тощо), які б підтверджували надання грошових коштів боржнику на підставі вищевказаних договорів.

Судова колегія зазначає, що згідно п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, що кореспондується із висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц.

При цьому, суд зазначає, що жодних первинних документів (платіжних доручень чи меморіальних ордерів позикодавця, виписок з особового рахунку у банку як позикодавця, так і боржника тощо) на підтвердження заборгованості заявником надано не було, а надані суду листи-відповіді ТОВ "Вей фор пей" від 12.09.2024 року та ТОВ "Універсальні платіжні рішення" від 13.09.2024 року, якими нібито підтверджується факт надання та отримання боржником коштів, не є тими первинними документами, на підставі яких суд міг би дійти беззаперечного висновку про отримання боржником відповідних коштів.

В свою чергу, квитанція за сплату №86237491 від 13.04.2021 року апеляційним судом до уваги не береться, оскільки з неї не вбачаться ані особи отримувача, ані реквізити договору, за яким відбувалась така сплата.

Судом встановлено, що всі кредитори, з яким боржник у минулому мала певні кредитні відносини, були зазначені нею у Списку кредиторів від 14.06.2024. Проте, як стверджує боржник, такі відомості сформовано боржником на підставі Кредитної історії боржника, яка, в свою чергу, формується на підставі відомостей, отриманих від надавачів кредитних послуг згідно зі статтями 3, 5 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних". Відомостей щодо особи, яка відступила заявнику свої права вимоги за кредитним договором, немає ані в Кредитній історії боржника, ані у Списку кредиторів і боржників від 14.06.2024, який був поданий боржником разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Водночас, визнання боржником частини заявленої кредитором боргу у заяві про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, на що посилається апелянт в апеляційній скарзі, без надання відповідних доказів отримання грошових коштів боржником не може бути належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості та її розміру.

Окрім наведеного, під час розгляду заяви ТОВ "Коллект Центр" суд апеляційної інстанції також враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 року у справі №01/1494(14-01/1494) стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та стосовно ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство.

Так, згідно наведеної постанови, на підставі аналізу законодавства про банкрутство, яким керується суд на стадії попереднього засідання під час розгляду кредиторських вимог, у сукупності з положеннями процесуального закону щодо диспозитивності у господарському процесі, щодо прав та обов`язків кредитора як сторони у справі про банкрутство, щодо порядку доведення стороною даних, вказаних в обґрунтування своїх вимог і заперечень, щодо порядку надання доказів у справі, а також з урахуванням численної практики Верховного Суду з даного питання, судом касаційної інстанції зроблено наступні висновки:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- проте, обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18);

- відтак, завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду: від 05.03.2019 у справі №910/3353/16, від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 20.06.2019 у справі №915/535/17, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17, від 24.10.2019 у справі №910/10542/18, від 07.11.2019 у справі №904/9024/16);

- отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховного Суду: від 26.02.2019 у справі №908/710/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- ухвала, прийнята за результатами попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів; для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня) (постанови: від 18.04.2019 у справі №914/1126/14, від 25.06.2019 у справі №922/116/18, від 15.10.2019 у справі №908/2189/17);

- метою апеляційного суду є перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно (постанова Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №922/116/18).

Так, предметом розгляду у цьому судовому провадженні є грошові вимоги ТОВ "Коллект Центр", що ґрунтуються на невиконанні боржником своїх зобов`язань за кредитними договорами, договорами відступлення права вимоги за цими договорами та договорами факторингу.

На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором було подано низку документів у копіях, про які було зазначено вище.

В розумінні положень ГПК України подані ТОВ "Коллект Центр" документи є доказами, на підставі яких суди встановлюють обставини, що входять до предмета доказування у справі.

З цього приводу слід зазначити, що визначальним принципом господарського судочинства є змагальність сторін.

Саме на цьому принципі акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 у справі №814/803/17.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, одним із принципів господарського судочинства є принцип диспозитивності, який відповідно до статті 14 ГПК України полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постановах Верховного Суду від 23.04.2019 у справі №910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18 наведено правовий висновок, відповідно до якого на стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них.

Особливістю провадження у справах про банкрутство є те, що в межах цього провадження суди розглядають багато різних спорів, щодо яких законодавцем визначено окремі процедури та особливості їх розгляду в межах єдиної процедури банкрутства. Одним з різновидів таких спорів є розгляд спірних вимог конкурсного кредитора, який оспорюється боржником або іншим кредитором боржника. Відтак, при розгляді спірних вимог кредиторів суди повинні керуватися спеціальними нормами законодавства про банкрутство, які визначають обов`язки конкретного кредитора щодо доказування розміру кредиторських вимог, визначають обсяг доказування, предмет доказування спірних кредиторських вимог, право суду відмовити у визнанні спірних вимог внаслідок неподання заявником документів, що їх підтверджують.

Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в даному випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником. У випадку ненадання заявником-кредитором сукупності необхідних документів на обґрунтування своїх вимог, суд у справі про банкрутство відмовляє у визнанні таких вимог та включенні їх до реєстру вимог кредиторів. Надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України). Комплексне дослідження доказів на предмет їх відповідності законодавчо встановленим вимогам є сутністю суддівського розсуду на стадії встановлення обсягу кредиторських вимог у справі про банкрутство.

Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог.

Отже, за своєю правовою природою такий предмет спору не є тотожним спору про право, який розглядається у позовному провадженні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27.08.2020 у справі №911/2498/18.

Крім того, правового висновку про обґрунтованість відмови судів у визнанні грошових вимог кредитора-заявника внаслідок неподання таким кредитором належних та достатніх документальних доказів у справу про банкрутство при поданні заяви конкурсним кредитором суди дійшли у справах №910/21939/15 (постанова Верховного Суду 23.04.2019) та №904/2104/19 (постанова Верховного Суду 28.07.2020). Така практика є сталою судовою практикою як при застосуванні статті 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", так при застосуванні статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, беручи до уваги положення ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що кредитором не доведено належними та допустимими доказами наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ "Коллект Центр" у розмірі 124 550,96 грн.

При цьому, у разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог.

Судова колегія наголошує, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданої заяви з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог. Така правова позиція викладалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.09.2021 року у справі №910/866/20, від 27.05.2021 у справі №924/556/20, від 07.10.2020 року у справі №914/2404/19, від 11.02.2020 у справі №904/8484/16, від 07.08.2019 року у справі №922/1014/18.

При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що фактом невиконання боржником зобов`язання перед кредитором не може бути будь-яка заборгованість, а лише та заборгованість, яка є дійсно безспірною та очевидною для всіх учасників справи та суду, тобто не викликає розумного сумніву в її наявності.

Враховуючи вищевикладене, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції в частині розгляду вимог ТОВ "Коллект Центр", дослідивши заяву кредитора на підставі наданих останнім та наявних у справі доказів, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у визнанні ТОВ "Коллект Центр" кредитором боржника з огляду на недоведеність таких вимог належними та допустимими доказами.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні, необґрунтовані та недоведені, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування ухвали в оскаржуваній кредитором частині не вбачається.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ТОВ "Коллект Центр" та скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у даній справі в оскаржуваній частині, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду першої інстанції у відповідній частині - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції згідно ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24 залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.11.2024 року у справі №910/7641/24 в частині відмови у визнанні грошових вимог ТОВ "Коллект Центр" до боржника залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 26.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

Б.В. Отрюх