ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

27.03.2025 Справа № 917/317/25

Суддя Господарського суду Полтавської області Дмитро Сірош, розглянувши заяву про забезпечення позову (вх. № 3893 від 24.03.2025) у справі за позовом

Приватного підприємства "Стоколос-Агроінвест", село Вовківське, Миргородський район, Полтавська область, 37262, звернулося

до Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області, 37200, Полтавська обл., Миргородський район, місто Лохвиця, вулиця Перемоги, будинок 1,

про визнання укладеної додаткової угоди,

УСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Стоколос-Агроінвест" звернулось з позовом до Лохвицької міської ради, в якому просить визнати укладеною між Приватним підприємством "Стоколос-Агроінвест" (село Вовківське, Миргородський район, Полтавська область, 37262, ) та Лохвицькою міською радою Миргородського району Полтавської області (37200, Полтавська обл., Миргородський район, місто Лохвиця, вулиця Перемоги, будинок 1, ) додаткову угоду до договору оренди землі від 22.12.2017 щодо земельних ділянок, які розташовані на території адміністративного підпорядкування Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області площею 25,1269 га, у тому числі 25,1269 га ріллі в редакції, викладеній в прохальній частині позову.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.02.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначив підготовче засідання у справі на 11:00 19.03.2025.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.03.2025 суд продовжив строк проведення підготовчого засідання на 30 днів, відклав підготовче засідання на 15.04.202515:00.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову (вх. № 3893 від 24.03.2025), в якій просить вжити заходи забезпечення позову у даній справі, а саме:

1) Накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025.

2) Заборонити Лохвицькій міській раді (), суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду фізичним та/або юридичним особам, переоформлення та державної реєстрації, проведення реєстраційних дій, пов`язаних із державною реєстрацією та перереєстрацією речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025, внесення змін до Державного реєстру речових прав на рухоме майно (з відкриттям розділу);

3) Заборонити Лохвицькій міській раді (), суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти із земельними ділянками з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025 будь-які дії, спрямовані на зміну їх цільового призначення, їх поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками; укладати договори оренди, суборенди; вчиняти інші правочини щодо вказаних земельних ділянок.

25.02.2025 від відповідача надійшли заперечення на клопотання (заяву про забезпечення позову), в яких зазначає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, не пов`язані з можливим виконанням рішення суду та не стосуються спірних правовідносин, в межах яких позивач вважає порушеними свої права та інтереси, на захист яких подано позов, а тому не є адекватними вимогам, які є предметом розгляду у справі.

Зазначає, що позивачем до заяви про забезпечення позову додані саме проєкти рішень, а не самі рішення. Вказує, що проєкти рішень Лохвицької міської ради Миргородського району Полтавської області та результати голосування 71 сесії 8 скликання від 20.03.2025, які не підтверджують обставин щодо наміру саме відповідача не виконувати судове рішення у цій справі чи вчинення ним умисних дій, спрямованих на невиконання своїх зобов`язань.

25.03.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх. № 4069), в яких заперечує проти доводів відповідача, викладених у запереченнях на заяву (вх. № 4069), зокрема зазначає, що твердження відповідача про те, що позивач до заяви долучає лише проєкти рішень чергової 71 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання, спростовується інформацією про прийняті рішення, які розмішені на офіційному сайті Лохвицької міської ради.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач зазначає, що 20.03.2025 під головуванням міського голови Віктора Радька відбулася чергова 71 сесія Лохвицької міської ради 8 скликання. Інформація про це зазначена на офіційному сайті Лохвицької міської ради (посилання на оголошення про проведення сесії: https://lmr.gov.ua/news//).

На розгляд чергової 71 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання винесені наступні питання порядку денного:

№ 67. Про прийняття до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу та Лохвицької міської ради :00:003:0082, :00:004:0138, :00:006:0566, :00:004:0025, :00:007:0275, :00:001:0366, :00:006:0110, :00:005:0147, :00:006:0978) - рішення прийнято;

№ 69. Про передачу в оренду ФГ "СоілХардАгро" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0566, :00:004:0025) - відхилено;

№ 70. Про передачу в оренду гр. ОСОБА_1 прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:007:0275, :00:001:0366) - відхилено;

№ 71. Про передачу в оренду СФГ "ЛУЧ" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0800:00:005:0147, :00:006:0978) - рішення прийнято;

№ 72. Про передачу в оренду гр. ОСОБА_2 прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0566, :00:004:0025, :00:007:0275, :00:001:0366, :00:006:0110, :00:005:0147, :00:006:0978) - відхилено;

№ 73. Про передачу в оренду гр. ОСОБА_3 прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташованіна території Ригівського старостинського округу :00:006:0566, :00:004:0025, 532268580 0:00:007:0275, :00:001:0366, :00:006:0110, :00:005:0147, :00:006:0978) - відхилено;

№ 74. Про передачу в оренду ТОВ "КУРС АГРО" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0566, :00:004:0025,532268580 0:00:007:0275, :00:001:0366, :00:006:0110, :00:005:0147,:00:006:0978) - відхилено.

Зазначене підтверджується результатом голосування 71 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання, посилання на звіт по відвідуваності та персональному голосуванню на офіційному сайті Лохвицької міської ради: https://lmr.gov.ua/docs/1959259/.

Крім того, на офіційному сайті Лохвицької міської ради в розділі "Архів документів (проєкти рішень, рішення, протоколи, порядки денні, таблиці голосування, інше) (посилання на офіційному сайті Лохвицької міської ради: https://lmr.gov.ua/docs/)) розміщено наступні проєкти рішень 71 сесії Лохвицької міської ради 8 скликання:

№ 61 від 20 березня 2025 року Про передачу в оренду ФГ "СоілХардАгро" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0566, :00:004:0025)";

№ 63 від 20 березня 2025 року "Про передачу в оренду гр. ОСОБА_1 прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:007:0275, :00:001:0366)";

№ 65 від 20 березня 2025 року Про передачу в оренду СФГ "ЛУЧ" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0110, :00:005:0147, :00:006:0978)".

Враховуючи прийняття 71 сесію Лохвицької міської ради 8 скликання рішення № 71 "Про передачу в оренду СФГ "ЛУЧ" прийнятих до управління Лохвицької міської ради непереоформлених земельних часток (паїв), які розташовані на території Ригівського старостинського округу :00:006:0800:00:005:0147, :00:006:0978)", наявність проєктів рішень № 61, 63 від 20.03.2025, на думку позивач, свідчить про те, що Лохвицька міська рада вирішила передати в оренду невитребувані земельні частки (паї), які є предметом спірного договору оренди землі від 22.12.2017 іншим юридичними особам, всупереч вимогам статті 33 Закону України "Про оренду землі". Незважаючи на те, що позивач був орендарем земельних ділянок з кадастровими номерами: :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025 та після закінчення строку дії договору саме йому належить переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, яке було порушено Лохвицькою міською радою після закінчення строку дії договору (безпідставна відмова в укладенні додаткової угоди до договору).

Крім того, як стверджує позивач, передача частини земельних ділянок (кадастрові номери :00:006:0800:00:005:0147, :00:006:0978) в оренду іншій юридичній особі та наявність проєктів рішень про передачу земельних ділянок в оренду :00:006:0566, :00:004:0025, :00:007:0275, :00:001:0366) до завершення розгляду справи № 917/317/25 свідчить про те, що Лохвицька міська рада вчиняє дії, спрямовані на недопущення можливого виконання рішення (у разі задоволення позовних вимог) та створення суттєвих перешкод для позивача в частині виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

З огляду на це, існують реальні підстави вважати, що до завершення розгляду цієї справи та ухвалення рішення по суті позовних вимог, спірні земельні ділянки, які є предметом Договору оренди землі від 22.12.2017 будуть передані в оренду іншим юридичним особам, які зможуть зареєструвати за собою право оренди на вказані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, як вважає позивач, наявні підстави для забезпечення позову.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 16.06.2011 № 5-рп/2011 у справі № 1-6/2011 судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є запобігання можливому порушенню в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Цим забезпечується можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Тобто, забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулася з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13 лютого 2018 у справі №911/2930/17.

У разі звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а мала застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Разом з цим в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі №910/1040/18.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову та їх оцінка судами з належним відображенням у судових рішеннях висновків здійсненої оцінки.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду 25.03.2019 у справі № 920/622/18.

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ГПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до статті 136 ГПК України Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові №6-605цс16 від 25.05.2016, в якій, зокрема, Верховний Суд України вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Верховного Суду України №6-2552цс16 від 18.01.2017 зазначається, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення длявирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предметадоказування.

Таким чином, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, на підставі поданих заявником доказів, має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №916/2364/20).

Оскільки у даному випадку позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, судове рішення у разі задоволення таких вимог не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з цим в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема у постановах від 25.02.2019 у справі №924/790/18, від 11.10.2019 у справі №910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 30.09.2020 у справі №910/19113/19, від 30.11.2020 у справі 910/217/20, від 17.12.2020 у справі №910/11857/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 13.05.2021 у справі №916/2761/20).

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Предметом спору, з яким позивач звернувся до суду є визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 22.12.2017 щодо земельних ділянок кадастровий номер: :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; земельні ділянки належать до категорії невитребуваних земельних часток (паїв), які можуть надаватись в орендне користування органом місцевого самоврядування на строк до моменту державної реєстрації права власності на такі земельні ділянки.

Арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.

Водночас, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018)

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03.12.2021 у справі №910/4777/21.

З огляду на 71 черговій сесії Лохвицької міської ради прийнято рішення про передачу частини земельних ділянок в оренду іншій юридичній особі, на сайті Лохвицької міської ради розміщено проєкти рішень 71 чергової сесії Лохвицької міської ради щодо передачу в оренду юридичним особам земельних ділянок, які є предметом спору у цій справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 136 - 140, 234 - 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву про забезпечення позову.

Накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025.

Заборонити Лохвицькій міській раді (), суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії щодо передачі в оренду фізичним та/або юридичним особам, переоформлення та державної реєстрації, проведення реєстраційних дій, пов`язаних із державною реєстрацією та перереєстрацією речових прав на земельні ділянки з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025, внесення змін до Державного реєстру речових прав на рухоме майно (з відкриттям розділу);

Заборонити Лохвицькій міській раді (), суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти із земельними ділянками з кадастровими номерами :00:007:0275; :00:006:0566; :00:001:0366; :00:006:0110; :00:005:0147; :00:006:0978; :00:004:0025 будь-які дії, спрямовані на зміну їх цільового призначення, їх поділу, об`єднання з іншими земельними ділянками; укладати договори оренди, суборенди; вчиняти інші правочини щодо вказаних земельних ділянок.

Ухвала з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» має статус виконавчого документа.

Стягувачем за цією ухвалою є: Приватне підприємство "Стоколос-Агроінвест", село Вовківське, Миргородський район, Полтавська область, 37262, .

Боржником за цією ухвалою є: Лохвицька міська рада, 37200, Полтавська обл., Миргородський район, місто Лохвиця, вулиця Перемоги, будинок 1, .

Строк пред`явлення ухвали до виконання: до 28.03.2028.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з моменту підписання (статті 235, 255 Господарського процесуального кодексу України).

Ухвала підписана 27.03.2025.

Суддя Дмитро Сірош