РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2025Справа № 910/14440/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Коверги П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробнича фірма "Оптима парк"

про визнання недійсним рішення установчих зборів засновників та акту прийому-передачі внесків до статутного капіталу товариства.

Представники сторін:

від позивача: Рогівська С.А., ордер серія АА № 1509372;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю комерційно-виробнича фірма «Оптима парк» про визнання недійсним рішення установчих зборів засновників та акту прийому-передачі внесків до статутного капіталу товариства.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не приймав участі в установчих зборах засновників відповідача, не ставив свій підпис на Протоколі № 1 установчих зборів засновників ТОВ «Корпорація едем» від 22.08.2018, не ставив свій підпис на Акті прийому-передачі від 23.08.2018, Статуті ТОВ «Корпорація едем» та не підписував жодних документів, що пов`язані зі створенням відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 судом залишено позовну заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків та встановлено спосіб їх усунення.

09.12.2024 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.01.2025.

У судове засідання 20.01.2025 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 17.02.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 17.02.2025 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.03.2025.

У судове засідання 17.03.2025 представник позивача з`явився та заявив усні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та про витребування доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Водночас, жодних обґрунтувань поважності причин не заявлення означених клопотань в підготовчому провадженні, позивачем не зазначено.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Отже, враховуючи те, що учасники справи на власний розсуд користуються наданими їм процесуальними правами, оскільки заявлення означених клопотань перебувало у виключній залежності від волі позивача, а також з огляду на відсутність будь-якого обґрунтування заявлених клопотань, в тому числі щодо строку їх заявлення, суд залишає усні клопотання представника позивача без розгляду.

При цьому, судом враховано, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні позивачем було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів, пояснень по справі та клопотань, і зазначено про відсутність будь-яких заперечень щодо переходу до стадії розгляду справи по суті, що зафіксовано у протоколі судового засідання за 17.02.2025.

Представник відповідача в свою чергу, у судове засідання не з`явився.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 17.03.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_1 (далі - позивач) зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року по справі № 759/11983/19 рішення першої інстанції, яким було відмовлено в задоволенні позову гр. ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТИМА ПАРК», гр. ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне підприємство «Реєстрація нерухомості» в особі відокремленого підрозділу Київська філія Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації, залишене без змін.

Позивач зазначає, що в ході розгляду цивільної справи за № 759/11983/19, у позивача виявилась можливість ознайомитися з копіями документів невідомого походження, долучених до матеріалів справи та витребуваних ухвалою суду у відповідача, на підставі яких згідно твердження відповідача було створено та зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» (теперішня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТИМА ПАРК» була змінена 20.09.2018 р. згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань номер запису 5041192).

Як зазначає позивач, 22.08.2018 відбулися установчі збори засновників, на яких були прийняті рішення про створення Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» та про формування та розподіл статутного капіталу Товариства, визначення порядку внесення вкладів засновниками, затвердження статуту та обрання керівника. На установчих зборах засновниками прийнято рішення, зокрема, сформувати статутний капітал Товариства у розмірі 100 000 грн. за рахунок майнових внесків засновників, в тому числі грошового внеску ОСОБА_1 оціночною вартістю 10 000,00 грн., що становить 10% Товариства. Прийняті рішення засновниками Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» було зафіксовано в Протоколі № 1 від 22.08.2018 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ». На зборах серед інших учасників зазначено як присутнього Позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і зазначено невірні дані про його паспорт НОМЕР_1 , виданий Солом`янським РУ ГУ МВС України в м. Києві 16.05.2010 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

В подальшому, як зазначає позивач, на підставі вказаного вище Протоколу № 1 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22 серпня 2018 року відбулась державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ», ідентифікаційний код 42412644. Дані і інформацію про державну реєстрацію новоутвореної шляхом заснування юридичної особи було внесено за номером запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи № 0041192, Рубан Катериною Володимирівною , Київська філія комунального підприємства "Реєстрація нерухомості".

Також, позивач зазначає, що виходячи з вищевказаної інформації, 23 серпня 2018 року між ТОВ «Корпорація Едем» та ОСОБА_1 укладено Акт прийому-передачі, за умовами якого, але в протиріччя Статуту ТОВ «Корпорація Едем» і Протоколу № 1, учасник Товариства громадянин України ОСОБА_1 передав, а юридична особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Корпорація Едем» прийняло в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Корпорація Едем» не грошовий вклад в розмірі 10 000,00 гривень, а земельну ділянку кадастровий номер :79:102:0018 по АДРЕСА_1 площею 0,10 га, яку йому було виділено згідно рішення Київської міської ради від 18 грудня 2008 року №891/891, загальною оціночною вартістю 10 000 грн.

Однак, як зазначає позивач, на адвокатські запити від 11.07.2024, від 09.09.2024 та від 19.09.2024 про надання копій документів, що містяться в реєстраційній справі, які наявні в місці зберігання реєстраційної справи в паперовій формі в Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації - було виявлено відсутність у матеріалах реєстраційної справи паперових версій оригіналів Протоколу № 1 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22.08.2018 та Акту прийому-передачі внесків до статутного капіталу відповідача від 23.08.2018.

Як зазначає позивач, в електронних матеріалах реєстраційної справи відповідача у Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації міститься екземпляр Акту прийому-передачі саме грошових внесків, як було передбачено Протоколом № 1 та Статутом відповідача до статутного капіталу ТОВ «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» його учасниками датованого не 23.08.2018, а 28.08.2018. Позивач зазначає, що жодних відомостей про передачу гр. ОСОБА_1 внеску до статутного капіталу у вигляді земельної ділянки кадастровий номер :79:102:0018 по АДРЕСА_1 площею 0,10 га. загальною оціночною вартістю 10 000,00 грн. - немає.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач стверджує, що не приймав участі в установчих зборах засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ», не ставив свій підпис на Протоколі № 1 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22 серпня 2018 року, не ставив свій підпис на Акті прийому-передачі від 23.08.2018 року, Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» та не підписував жодних документів, шо пов`язані зі створенням Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ».

Враховуючи викладене, позивач просить:

- визнати недійсним рішення установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22.08.2018, яке оформлене у вигляді Протоколу № 1 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22.08.2018;

- визнати недійсним Акт прийому-передачі від 23.08.2018 внесків до статутного капіталу згідно якого гр. ОСОБА_1 передав у вигляді внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» земельну ділянку кадастровий номер :79:102:0018 по АДРЕСА_1 площею 0,10 га;

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодекс України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частинами 1 та 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частина 1 ст. 79 ГК України визначає, що порядок створення та порядок діяльності окремих видів господарських товариств регулюються законом.

Закон України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» створення товариства відбувається за рішенням його засновників.

Статтею 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» визначено, що розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України.

Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

Статутом товариства можуть бути передбачені обмеження щодо зміни співвідношення часток учасників. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Вкладом учасника товариства можуть бути гроші, цінні папери, інше майно, якщо інше не встановлено законом.

Вклад у негрошовій формі повинен мати грошову оцінку, що затверджується одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства. При створенні товариства така оцінка визначається рішенням засновників про створення товариства (ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»).

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» кожен учасник товариства повинен повністю внести свій вклад протягом шести місяців з дати державної реєстрації товариства, якщо інше не передбачено статутом. Відповідні положення можуть бути внесені до статуту, змінені або виключені з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Вартість вкладу кожного учасника товариства повинна бути не менше номінальної вартості його частки.

Звертаючись з позовом до суду, позивач стверджує, що не приймав участі в установчих зборах засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ», не ставив свій підпис на Протоколі № 1 установчих зборів засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» від 22 серпня 2018 року, не ставив свій підпис на Акті прийому-передачі від 23.08.2018 року, Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ» та не підписував жодних документів, шо пов`язані зі створенням Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ ЕДЕМ».

Однак, в підтвердження наведених доводів, позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу, як щодо не підписання оспорюваних позивачем документів, так і щодо наявності таких документів у матеріалах реєстраційної справи відповідача в цілому.

При цьому, як з позовною заявою, так і в процесі підготовчого провадження, позивачем не ініційовано жодного клопотання з метою як витребування та встановлення наявності таких документів у матеріалах реєстраційної справи, так і призначення судової експертизи.

Суд також зазначає, що матеріали справи не містять і жодного доказу в підтвердження набуття позивачем права власності на земельну ділянку, передачу якої до статутного капіталу товариства, позивач оспорює, як і доказів того, що позивач є учасником відповідача.

Разом з тим, частини 1-3 ст. 13 ГПК України визначають, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

В свою чергу, частина 1 ст. 14 ГПК України визначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

В свою чергу, у відповідності до ч. 1 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Зважаючи на наведені норми, позивач мав би довести належність своїх посилань за допомогою відповідних доказів, чого в даному випадку зроблено не було.

При цьому, як підставу обґрунтування звернення до суду з даним позовом, позивач посилається на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі № 759/11983/19, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.12.2023, яким у задоволені позову було відмовлено позивачу.

Так, як встановлено судом, у липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Оптима Парк», ОСОБА_2 , треті особи: КП «Реєстрація нерухомості» в особі відокремленого підрозділу -Київська філія КП «Реєстрація нерухомості», ПН Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., про визнання договору недійсним та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, в кому просив:

- визнати протиправним рішення КП «Реєстрація нерухомості» в особі відокремленого підрозділу - Київська філія КП «Реєстрація нерухомості» про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :79:102:0018 по АДРЕСА_1 площею 0,1 га за ТОВ «Корпорація Едем» та скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 27674683;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 21.02.2019 року між ТОВ «Оптима Парк» та громадянином ОСОБА_2 , посвідчений ПН Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В., зареєстрований в Реєстрі за № 1044;

- визнати протиправним рішення ПН Київського міського нотаріального округу Незнайки Є.В. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер :79:102:0018 по АДРЕСА_1 площею 0,1 га за ОСОБА_2 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 30415657.

Залишаючи без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року про відмову у задоволенні позову, Київський апеляційний суд у своїй постанові зазначив наступне:

«Зважаючи на наведені норми, позивач мав би довести належність своїх посилань за допомогою відповідних доказів, чого в даному випадку зроблено не було. Зокрема, надавши до суду копію протоколу загальних зборів а також акт прийому передачі землі, де міститься підпис позивача, останній тим не менше належним чином наявність такого свого підпису на вказаних документах не оспорив та не спростував.

У разі наявності у сторони труднощів в отриманні доказів, процесуальний закон передбачає процедуру сприяння судом в їх отримані (витребування доказів, забезпечення доказів, огляд доказів за їх місцезнаходженням, тощо). При цьому така процедура, зважаючи на положення ст.12, 81 ЦПК України, має бути ініційована саме стороною, яка потребує здобуття доказів.

У даному випадку позивач застосування жодних вищевказаних процедур не ініціював. Не ініціював позивач і жодного експертного дослідження на спростування автентичності свого підпису на вищевказаних документах., хоча відповідна процедура йому також була роз`яснена.

Зважаючи на викладене, колегія погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недоведеності тих обставин, якими позивач обґрунтовував свій позов.

Більш того, з точки зору колегії суддів, позивачем взагалі не було доведено належності його посилання на набуття ТОВ «Корпорація Едем» (в подальшому ТОВ «Оптима Парк») спірної землі за заявленою позивачем процедурою (створення юридичної особи та передача землі як внесок до статутного капіталу), оскільки з даного приводу жодного доказу матеріали справи не містять. При цьому позивач також не ініціював й здобуття судом документів, на підставі яких право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано за вищевказаною юридичною особою.

Не було представлено до суду доказів і щодо того ,чи було реалізовано рішення міської ради про передачу позивачу землі, чи не скасовано воно в подальшому, наприклад в судовому порядку, і чи не перейшла спірна земля в подальшому іншим особам. Оскільки відповідна інформація в матеріалах справи відсутня, апеляційний суд в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведення позивачем своїх вимог.»

Натомість, звертаючись з позовом до суду з даним позовом та покладаючи в основу заявленого позову справу №759/11983/19, позивач жодного доказу в підтвердження доводів та підстав, заявленого у даній справі позову, з урахуванням висновків судів у справі № 759/11983/19, до матеріалів справи не долучив.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. До господарського суду вправі звернутись кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, тобто має. значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права, пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. За приписами процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, ай охоронюваний законом інтерес, яке у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл.

Правосуддя, за своєю суттю, визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені висновки викладено в абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 No 3рп/2003.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи факт відсутності у матеріалах справи жодного доказу в підтвердження заявлених доводів та підстав позову, свідчить про відсутність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, в зв`язку з чим вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.03.2025.

Суддя О.А. Грєхова