ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/217/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Звєрєвої С.Р.

за участю представників сторін:

від позивача: Докиль Н.Б., представник, довіреність №560/10.02-25 від 07.02.2025

від відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Житомирського обласного центру зайнятості

до Коростишівської міської ради

про стягнення 40 707,63грн

Процесуальні дії по справі.

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 19.02.2025 відкрив провадження у справі №906/217/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, за позовом Житомирського обласного центру зайнятості до відповідача Коростишівської міської ради про стягнення 40707,63грн (далі - Суд, Позивач та Відповідач).

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 24.03.2025 заслухано усні доводи представника позивача Житомирського обласного центру зайнятості та оголошено вступну та резолютивну частини рішення про задоволення позовних вимог.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач Житомирський обласний центр зайнятості звернувся з позовом до відповідача Коростишівської міської ради про стягнення 40 707 грн. 63 коп. безпідставно виплаченої допомоги по безробіттю фізичній особі ОСОБА_1 .

В обґрунтування підстав поданого позову позивач посилається на неправомірні дії відповідача Коростишівської міської ради, які полягали у тому, що міська рада не повідомило Центр зайнятості про те, що скасовано наказ про звільнення особи та поновлення на роботі.

Правові підстави позову: ст.ст. 1166, 1212, 1215 ЦК України, п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що розпорядженням мiського голови вiд 21.04.2021 № 124-к «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 на посаду секретаря Коростишівської міської ради з 21 квітня 2021 року, в зв`язку з обранням на дану посаду. Рішенням двадцять шостої (позачергової) ceciї Коростишівської міської ради VIII скликання «Про дострокове припинення повноважень секретаря Коростишівської міської ради» вiд 24.05.2022 №444 та Розпорядженням мiського голови «Про звiльнення ОСОБА_1 » вiд 24.05.2022 № 146-к було достроково звiльнено ОСОБА_1 з посади секретаря ради.

Після звiльнення з посади, він скористався правом на соціальний захист та звернувся до Радомишльського управління Житомирської фiлiї Житомирського обласного центру зайнятостi та отримав статус безробітного з призначенням відповідної допомоги по безробіттю.

Коростишівській міській раді стало відомо про те, що ОСОБА_1 звертався до відповідного центру зайнятостi та отримував допомогу по безробіттю тільки в грудні 2024 року.

Відповідач зазначає, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду вiд 18.07.2023 у справі №240/11342/22 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Розпорядженням Коростишівського мiського голови вiд 20.07.2023року його було поновлено на посаді секретаря Коростишівської міської ради з 25.05.2022 року.

Вiдповiдно до рішення суду у справі №240/11342/22, ОСОБА_1 було виплачено кошти за вимушений час прогулу в повному обсязі, таким чином бюджет міської ради не має заборгованості перед ОСОБА_1 та іншими організаціями з приводу розрахунку по заробітній платі ОСОБА_1 .

Коростишівська міська рада у своєму відзиві доводить, що ОСОБА_1 мав самостійно повернути кошти в сумі 40 707,63 грн., отримані як допомогу по безробіттю.

У відповіді на відзив Позивач вказав, що за нормами ст.35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-III від 2 березня 2000 року (далі Закон № 1533-III) саме із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі. Коростишівська міська рада є роботодавцем ОСОБА_1 у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Отже сума виплачено допомоги по безробіттю ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому законодавством, саме із відповідача.

Стосовно посилання відповідача на те, що відповідно до рішення суду у справі № 240/11342/22 ОСОБА_1 було виплачено кошти за вимушений прогул в повному обсязі, таким чином бюджет міської ради не має заборгованості перед ОСОБА_1 та іншими організаціями з приводу розрахунку по заробітній платі Житомирський обласний центр зайнятості зазначає наступне. Сума виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 що є предметом позову по даній справі, підлягає відшкодуванню в порядку, встановленому ст. 34. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». А виплати, що були присуджені ОСОБА_1 на підставі рішення суду в порядку ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України, як середній заробіток за час вимушеного прогулу, є різні за своєю правовою природою. Тобто, юридична відповідальність відповідача перед позивачем по даній справі та відповідачем перед ОСОБА_1 є різними, що не суперечить приписам статті 61 Конституції України.

В судовому засіданні 24.03.2025 представник Житомирського обласного центру зайнятості підтримала доводи та заперечення щодо предмету спору - стягнення 40 707 грн. 63 коп., виплачених фізичній особі ОСОБА_1 , як допомога по безробіттю.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

З 01.07.2022 по 10.11.2022 в Радомишльській районній фiлiї Житомирського обласного центру зайнятостi (далі-Центр зайнятостi) перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю ОСОБА_1 .

Згідно з відомостями Персональної картки №00001 від 01.07.2022 статус безробітного фізичній особі ОСОБА_1 надано - 01.07.2022 ( ч.1 ст.43 Закону України " Про зайнятість населення"). Дата припинення реєстрації /обліку - 10.11.2022 ( абз. 16 пп. 1 п. 30 Порядку...) ( а. с. 10-11).

Як встановив Суд, із Додатку №2 до Персональної картки №00001 від 01.07.2022 наказом № НТ220701 від 001.07.2022 фізичній особі ОСОБА_1 надано статус безробітного з 01.07.2022; наказом № НТ220701 від 01.07.2022 призначено допомогу по безробіттю з 01.07.2022 по 25.06.2023; наказом №220701 від 01.07.2022 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 01.07.2022; наказом № НТ221110 від 10.112022 припинено допомогу (подання заяви про припинення реєстрації) з 10.11.2022; наказом № НТ221110 від 10.112022 припинено реєстрацію (подання письмової заяви про зняття з реєстрації як безробітного) з 10.11.2022; наказом № НТ241223 від 23.12.2024 повернути кошти за рахунок роботодавця в повному обсязі з 01.07.2022 (абз.2 п.4 ст.35 ЗУпЗДССВБ) (а.с.12).

Як встановив Суд, із Додатку №4 до Персональної картки №00001 від 01.07.2022 фізичній особі ОСОБА_1 у період з 01.07.2022 по 10.11.2022 було нараховано та виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 40 707,63 грн. (а.с.13-17).

Матеріали справи підтверджується, що відповідно до Розпорядження міського голови Коростишівської міської ради №220-к від 20.07.2023 фізичну особу ОСОБА_1 поновлено на роботі, на посаді секретаря Коростишівської міської ради з 25 травня 2022 року, у зв`язку із визнанням протиправним та скасування рішення 26-ої (позачергової)сесії Коростишівської міської ради VIII скликання від 24.05.2022 №444 "Про дострокове припинення повноважень секретаря Коростишівської міської ради" та розпорядження міського голови від 24.05.2022 №146-к "Про звільнення ОСОБА_1 ". Також виплачено середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу відповідно до рішення суду (а.с.21-23, 29-34).

Житомирський обласний центр зайнятості відповідно до службової записки №7599/17/24 від 23.12.2024 провів розрахунок отриманої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 ПК №00001 за період отримання допомоги по безробіттю з 01.07.2022 по 09.11.2022, сума до повернення роботодавцем Коростишівською міською радою становить 40 707,63 грн. (а.с.26).

23 грудня 2024 року Мінекономіки Державний центр зайнятості Радомишльське управління Житомирської філії Житомирського обласного центру зайнятості склало Акт №131 щодо переплати по ПК №00001 ОСОБА_1 (з вини роботодавця), акт підписаний заступником начальника Радомишльського управління ОСОБА_2 , консультантом роботодавця відділу надання послуг роботодавцям Радомишльського управління Олегом Гнітецьким та ОСОБА_3 .

Радомишльською районною філією Житомирського обласного центру зайнятості листом від 23.12.2024 повідомлено Відповідача Коростишівську міську раду про прийняте рішення щодо повернення коштів, які були нараховані та виплачені фізичній особі ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на роботі з 25.05.2022 в загальному розмірі 40 707,63 грн. на підставі п.1 ч.4 ст.35 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" (а.с.28).

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та абз. 1 частини статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема, на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Зареєстровані безробітні (застраховані особи) мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги (пункт 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" та частина 1 статті 6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Закону України від 02.03.2000 № 1533-III ( далі - Закон № 1533-III).

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 7 та пунктом 1 частини 2 статті 16 Закону України № 1533-III видом забезпечення за цим Законом є допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності. Кошти бюджету Фонду використовуються на виплату забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених статтею 7 цього Закону, фінансування заходів, передбачених статтею 71 цього Закону.

З огляду на те, що обов`язковою передумовою застосування положень статей 34, 35 Закону України № 1533-III законодавець визначив поновлення особи, яка отримувала допомогу по безробіттю, на роботі за рішенням суду, то встановлені обставини справи, в свою чергу, повністю виключають підстави для застосування вказаних правових норм до спірних правовідносин відшкодування виплаченої фізичній особі допомоги по безробіттю на користь Центру зайнятості.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Однак якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ГПК України).

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.92.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Це означає, що захист має бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, в якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 05.04.2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захиту, який прямо передбачено нормою матеріального права, або може скористатися можливістю вибору між декількома іншими способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальними нормами конкретні способи захисту не встановлені, то особа має право обрати спосіб із передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Тож у кожному конкретному спорі суд насамперед повинен оцінювати застосовувані способи захисту порушених прав, які випливають із характеру правопорушень, визначених спеціальними нормами права, а також ураховувати критерії ефективності таких засобів захисту та передбачені статтею статті 13 ЦК України обмеження щодо недопущення зловживання свободою при здійсненні цивільних прав будь-якою особою.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині 2 статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52)).

Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини 2 статті 16 ЦК України).

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які він одержав би, якщо би зобов`язання було виконане боржником (аналогічний висновок викладено в постановах ВПВС від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 (п. 6.14), від 01.03.2023 у справі № 925/556/21 (п.8.49.6).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачено статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно із частиною 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Відносини між Центром зайнятості (Позивачем) і Коростишівською міською радою (Відповідачем) виникли з юридичного факту завдання роботодавцем шкоди місцевому територіальному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, внаслідок видачі незаконного акта індивідуальної дії.

Таким чином, позовна вимога Центру зайнятості заявлена на підставі статті 1212 ЦК України про стягнення отриманої фізичною особою допомоги по безробіттю, яка (допомога) є соціальною виплатою, не є ефективним способом захисту прав держави на повернення коштів Фонду, який (спосіб) може поновити порушені майнові права позивача, врахувавши постанову ВПВС від 16.01.2019 у цивільній справі № 753/15556/15-ц. Об`єднана палата вважає, що не фізична особа, яка отримала допомогу по безробіттю, а саме роботодавець є належним відповідачем, тобто такою юридичною особою, за рахунок якої в принципі можливо задовольнити позовні вимоги Центру зайнятості про повернення виплаченої допомоги по безробіттю.

З цих мотивів, Об`єднана палата дійшла висновку відступити від викладеного в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2020 у справі № 906/1043/19 висновку про те, що в разі відсутності рішення суду про поновлення працівника на роботі стягнення з роботодавця допомоги по безробіттю відбувається на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки зобов`язання є кондикційними, а не деліктними, тому до таких зобов`язань не застосовується положення статті 1166 ЦК України.

У деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе (див. постанови ВП ВС від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.п.45, 46), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (п. 54)).

Об`єднана палата у справі № 902/1331/22 у п. 61 виснувала, що заявлена на підставі статті 1212 ЦК України позовна вимога обласного центру зайнятості про стягнення отриманої фізичною особою допомоги по безробіттю, яка (допомога) є соціальною виплатою, не є ефективним способом захисту прав держави на повернення коштів Фонду, який (спосіб) призведе до поновлення порушених майнових прав позивача, зважаючи на усталену судову практику щодо застосування положень статті 1215 цього Кодексу, якою передбачено загальне правило про недопустимість повернення фізичною особою набутих нею без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи таких грошових коштів, як заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Центр зайнятості (позивач) та Коростишівська міська рада (Відповідач) оскільки в спорах, що виникають з кондикційних правовідносин, у розумінні частини 1 статті 1212 ЦК України належним відповідачем є безпосередньо особа, яка безпідставно набула чуже майно (майно потерпілого), та з огляду на достовірно встановлений той факт, що набувачем спірної суми виплаченої допомоги по безробіттю в сумі 40 707,63 грн. за період з 01.07.2022 по 10.11.2022 є саме фізична особа ОСОБА_1 , а не відповідач (роботодавець), який не є одержувачем безпідставно набутих фізичною особою коштів у спірній сумі, вказане виключає застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

Натомість, заявлені позивачем до стягнення з відповідача 40 707,63 грн. виплаченої фізичній особі ОСОБА_1 допомоги по безробіттю за своєю правовою природою є позадоговірною шкодою, завданою позивачу відповідачем, в зв`язку з чим, суд обґрунтовано застосував положення статті 1166 ЦК України, яка безпосередньо регулює спірні правовідносини.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1533-III в редакції станом на 20.09.2018 (дата прийняття наказу позивача про виплату одноразової допомоги) визначала видом забезпечення за цим Законом - допомога по безробіттю, в тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності.

Віднесення одноразової виплати для організації безробітним підприємницької діяльності до виду соціальних послуг відбулось лише після прийняття Закону України № 2220-ІХ від 21.04.2022.

Отже, як на момент прийняття наказу позивачем так і на момент проведення відповідних виплат, одноразова виплата відносилась до видів забезпечення згідно Закону України № 1533-ІІІ.

Вказане стверджується також і тим, що відповідно до п. 4 Порядку № 163 виплата допомоги по безробіттю одноразово здійснюється в розмірі залишку призначеної безробітному допомоги по безробіттю, визначеного на день державної реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності, обмеженого строком 360 календарних днів у тому числі особам передпенсійного віку.

Тобто одноразова допомога по безробіттю здійснюється у розмірі річної суми допомоги, визначеної конкретному безробітному. Якщо безробітний вже отримав частини призначеної допомоги по безробіттю, то виплачується її залишок. Виплата одноразової допомоги по безробіттю для організації безробітним підприємницької діяльності здійснюється в межах коштів, передбачених для цього бюджетом Фонду на поточний рік.

Таким чином безробітний ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності в розмірі залишку призначеної допомоги по безробіттю, що не суперечить нормам Закону України № 1533-ІІІ та Порядку № 613. Відповідно, безробітний ОСОБА_1 перебуваючи на обліку в центрі зайнятості отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 40 707,63 грн.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з Коростишівської міської ради 40 707,63 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позов підтверджений належними та допустимими доказами та усталеною судовою практикою Верховного Суду.

Щодо розподілу судового збору

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні з позовом до Суду Позивач сплатив судовий збір на суму 3 028,00 грн. із заявлених позовних вимог на суму 40 707,63 грн.

За наслідками вирішення спору, Суд покладає судовий збір на Відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Коростишівської міської ради (вул. Дарбіняна, 11, м.Коростишів, Житомирської області, 12501, ) на користь Житомирського обласного центру зайнятості (вул. Київська, 83, м. Житомир, 10001, р/р UA 7004025 ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ):

- 40 707, 63грн виплаченої допомоги по безробіттю;

- 3028, 00грн судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 25.03.25

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1- у справу

2-3 сторонам (через Ел. суд)