ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХвала

"19" березня 2025 р. м. Ужгород Справа №907/766/23

Колегія суддів Господарського суду Закарпатської області у складі:

Головуючої судді Пригари Л.І., суддів Лучка Р.М., Андрейчука Л.В.,

при секретарі судового засідання Сінкіній Е.В.,

розглянувши заяву Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області б/н від 14.03.2025 (вх. №02.3.1-02/2486/25 від 14.03.2025) про забезпечення позову у справі №907/766/23

За позовом Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача гр. ОСОБА_1 , с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

до відповідача 1 Відділу управління майном району Тячівської районної ради, м. Тячів Закарпатської області

до відповідача 2 Фізичної особи підприємця Рак Ганни Степанівни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

до відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю Вітар Л, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

про визнання права власності на свердловину №12, зареєстровану в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 100877), побудовану над нею надкаптажну споруду загальною площею 10,50 кв.м., будівлю Лазня загальною площею 186,5 кв.м., земельну ділянку, на якій знаходиться свердловина №12 та будівля Лазня, відповідно до Державного акту на землю IV ЗК №032816 від 23.10.1997, що знаходяться за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область;

- витребування майна в останнього набувача, а саме, свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022) за ТОВ Вітар Л, споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), певної частини земельної ділянки, яка накладається, (кадастровий номер 212448700:03;005:0309) площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080);

- визнання недійсними рішення виконкому Тереблянської сільської ради №5 від 22.02.2000, запису в реєстровій книзі №2 бюро технічної інвентаризації та виданого свідоцтва на право власності про розподіл адміністративно-побутової споруди (комплексу) (з урахуванням заяви та клопотання про зміну предмету позову),

шляхом заборони Фізичній особі підприємцю Рак Ганні Степанівні вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080);

- заборони Товариству з обмеженою відповідальністю Вітар Л вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022);

- заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим державним установам (Держгеокадастру, Держгеонадра та іншим) вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022),

з участю представників:

Позивача Габор Н.М., підприємець

Відповідача 1 не з`явився

Відповідача 2 Рішко П.М., адвокат, ордер серії АО №1164930 від 03.03.2025

Відповідача 3 Рішко П.М., адвокат, ордер серії АО №1164931 від 03.03.2025 Третьої особи гр. Габор В.І.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Господарського суду Закарпатської області (колегія суддів у складі: головуючої судді Пригари Л.І., суддів Лучка Р.М., Андрейчука Л.В.) перебуває справа №907/766/23 за позовом Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області, з участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача гр. Габора Василя Івановича, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області до відповідача 1 Відділу управління майном району Тячівської районної ради, м. Тячів Закарпатської області, до відповідача 2 Фізичної особи підприємця Рак Ганни Степанівни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області та до відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю Вітар Л, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області про визнання права власності на свердловину №12, зареєстровану в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 100877), побудовану над нею надкаптажну споруду загальною площею 10,50 кв.м., будівлю Лазня загальною площею 186,5 кв.м., земельну ділянку, на якій знаходиться свердловина №12 та будівля Лазня, відповідно до Державного акту на землю IV ЗК №032816 від 23.10.1997, що знаходяться за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область; витребування майна в останнього набувача, а саме, свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022) за ТОВ Вітар Л, споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), певної частини земельної ділянки, яка накладається, (кадастровий номер 212448700:03;005:0309) площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080); визнання недійсними рішення виконкому Тереблянської сільської ради №5 від 22.02.2000, запису в реєстровій книзі №2 бюро технічної інвентаризації та виданого свідоцтва на право власності про розподіл адміністративно-побутової споруди (комплексу) (з урахуванням заяви та клопотання про зміну предмету позову).

Надісланою на електронну адресу суду заявою б/н від 14.03.2025 (вх. №02.3.1-02/2486/25 від 14.03.2025), що передана на розгляд колегії суддів 17.03.2025, позивачка ФОП Габор Наталія Миколаївна вказує на наявність правових підстав для вжиття судом заходів забезпечення позову в даній справі шляхом заборони відповідачу 2 Фізичній особі підприємцю Рак Ганні Степанівні вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080); заборони відповідачу 3 Товариству з обмеженою відповідальністю Вітар Л вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022); заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим державним установам (Держгеокадастру, Держгеонадра та іншим) вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022).

Обґрунтовуючи необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову в даній справі, позивачка звертає увагу на те, що відповідачі 2 і 3 ФОП Рак Ганна Степанівна та ТОВ Вітар Л здійснюють відчуження спірного майна навіть у процесі судового розгляду, ігноруючи той факт, що у справі про банкрутство №5008/988/2011 суд визнав продаж свердловини №12 незаконним та скасував його.

Як стверджує позивачка, із хронології вчинених реєстраційних дій щодо свердловини №12, споруди бюветного комплексу (насосної станції), будівлі Лазня та земельної ділянки, на якій такі розташовані, вбачається, що ФОП Рак Г.С. провадить подальше відчуження майна, яке на праві приватної власності належить ФОП Габор Н.М. та використовувалось нею протягом більше, ніж 20 років; при цьому, жодних дій, спрямованих на повернення незаконно придбаного майна законній власниці набувач ОСОБА_2 не вчиняла.

Позивачка звертає увагу, що на першому підготовчому засіданні по розгляду справи №907/766/23 представник відповідача ФОП Рак Г.С. повідомив, що остання має намір вчиняти і в подальшому дії щодо відчуження майна, відносно якого ведеться спір; такої ж думки дотримується і позивач.

За доводами позивачки, майно, яке використовувалось ФОП Габор Н.М. та її сім`єю, а саме, свердловина №12, надкаптажна споруда, що побудована над нею, та будівля Лазня, було розташовано за адресою: АДРЕСА_3 , в межах параметрів земельної ділянки відповідно до Державного акту на землю ІV-ЗК №032816 від 23.10.1997; водночас станом на сьогодні згаданому майну присвоєна нова адреса: АДРЕСА_3 .

Позивачка наголошує, що навіть після скасування судом продажу всього комплексу гірничого підприємства ФОП Рак Г.С. не повернула незаконно придбане майно, а, натомість, розпочала подальші дії щодо заволодіння останнім, здійснюючи відповідні реєстрації, зокрема:

- будівлю Лазня зареєстровано за ОСОБА_2 із часткою 1/3 за адресою: АДРЕСА_3 ;

- свердловину №12 27.01.2022 внесено до Державного реєстру артезіанських свердловин (системний номер 109464) за ТОВ Вітар Л; адреса: АДРЕСА_3 ;

- споруду бюветного комплексу (насосну станцію) (надкаптажну споруду) 31.07.2020 зареєстровано за Рак Г.С. за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельній ділянці площею 0,04 га, на якій знаходиться свердловина №12 та побудована над нею надкаптажна споруда (бюветний комплекс (насосна станція)), присвоєно кадастровий номер :03:005:0309 (для розміщення артезіанських свердловин), і адреса останньої зазначена як: АДРЕСА_2

- земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0309 площею 0,04 га (для розміщення артезіанських свердловин) 15.11.2021 зареєстрована за ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080);

- в подальшому земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0309 площею 0,04 га (для розміщення артезіанських свердловин) передана ОСОБА_2 до ТОВ Вітар Л, засновником і директором якого є ОСОБА_2 ;

- за Договором купівлі-продажу земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0309 площею 0,04 га (для розміщення артезіанських свердловин) продана ТОВ Вітар Л громадянці ОСОБА_2 , і відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав, адреса останньої вказана, як: АДРЕСА_2 (зазначений продаж здійснено вже під час розгляду справи (в ході підготовчого засідання));

- згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :03:005:0309 площею 0,04 га (для розміщення артезіанських свердловин) передана Рак Ганною Степанівною в оренду ТОВ Вітар Л.

На переконання позивачки, якщо аналогічний продаж або будь-яке інше відчуження майна буде вчинено стороною відповідача в період після ухвалення судом рішення у даній справі й до набрання ним законної сили, це матиме наслідком унеможливлення виконання такого рішення в частині витребування майна від останнього набувача.

При цьому, позивачка вказує, що у підготовчому засіданні, яке відбулось 05.02.2025, представник відповідача 2 зазначив, що свердловина №12 та побудована над нею споруда бюветного комплексу (насосної станції) (надкаптажна споруда) розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером :03:005:0309 площею 0,04 га (для розміщення артезіанських свердловин).

За твердженням позивачки, в розумінні постанов Кабінету Міністрів України №963 від 08.10.2012, №706 від 09.06.2023, а також приписів Гірничого закону України, артезіанські свердловини перебувають у різних формах власності. Водночас ФОП Габор Н.М. на своїй земельній ділянці (Державний акт на землю IV ЗК №032816 від 23.10.1997) відновила свердловину №12, що підтверджується відповідними документами (Договором на проведення робіт, кошторисом, актом виконаних робіт та актом передачі), а також експертизою, яка проведена Державною комісією з експертизи (висновок №134-Л від 26.10.2000).

Позивачка звертає увагу, що їй було видано паспорт на свердловину №12, на підставі якого відомості про останню внесено до Державного реєстру артезіанських свердловин (системний номер 100877 від 13.11.2020).

При цьому, позивачка наголошує, що Західним апеляційним господарським судом постановою від 14.02.2019 скасовано ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 08.11.2017 у справі №5008/988/2011, однак, не з підстав неможливості перебування свердловини №12 у власності, і з наведеними висновками погодився й Верховний Суд у своїй постанові від 21.05.2019.

Відтак, на переконання позивачки, твердження про те, що спірна свердловина належить народу, є хибним, оскільки суперечить постановам вищестоящих господарських судів, постановам Кабінету Міністрів України та Законам України.

Водночас позивачка зауважує, що в розумінні загальноприйнятих норм у геології споруда бюветного комплексу (насосна станція) зареєстрована з порушенням вимог чинного законодавства.

Позивачка також вказує на відсутність підстав для зустрічного забезпечення, оскільки вжиття судом запропонованих заходів забезпечення позову не призведе до виникнення у відповідача будь-яких збитків.

Водночас долученим до заяви про забезпечення позову клопотанням б/н від 14.03.2025 заявниця просить звільнити її від сплати судового збору за звернення до суду з відповідною заявою, обґрунтовуючи вказане тим, що її річний дохід склав 27 796 грн (нарахована пенсія по інвалідності (III група загального захворювання) в розмірі 2093 грн за січень-лютий 2024 року та 2361 грн за наступні місяці цього року).

Заявниця також зазначає, що річний дохід її чоловіка склав 32 290 грн (нарахована пенсія в сумі 2520 грн за січень-лютий 2024 року та 2725 за наступні місяці цього року).

За доводами заявниці, вона та її сім`я завдяки незаконному відчуженні майна протягом більше, ніж 6 років позбавлені можливості здійснювати підприємницьку діяльність, витрачають сили та значні кошти, щоб повернути собі вказане майно, а сплачуючи судовий збір, позивачка залишається без засобів на існування, можливості придбати ліки та інші необхідні потреби, що є підставою для звільнення останньої від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову в даній справі.

У даному контексті колегія суддів зазначає, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України Про судовий збір.

Згідно з підп. 3 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, за подання до господарського суду, зокрема, заяви про вжиття запобіжних заходів та забезпечення позову справляється судовий збір, еквівалентний 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік передбачено, що з 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Таким чином, колегія суддів висновує, що судовий збір, який підлягав до сплати ФОП Габор Н.М. за подання заяви про забезпечення позову в даній справі, складає суму 1514 грн.

Досліджуючи питання особливостей застосування положень статті 8 Закону України Про судовий збір, Велика Палата Верховного Суду в постановах від 14.01.2021 у справі №0940/2276/18 та від 29.11.2023 у справі №906/308/20 зазначила, що Законом України Про судовий збір визначений перелік осіб, які безумовно звільнені від сплати судового збору у всіх інстанціях у силу закону, який наділяє їх певним статусом, або виходячи із чітко визначеного предмета спору. Цей перелік наведений у статті 5 зазначеного Закону та є вичерпним.

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України Про судовий збір передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір).

За практикою щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеною, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії (Georgel and Georgeta Stoicescu v. Romania), Креуз проти Польщі (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Враховуючи вищенаведене і те, що сума судового збору за подання заяви про забезпечення позову в даній справі перевищує 5 відсотків розміру річного доходу заявниці (що становить суму 1389,80 грн (27 796 грн х 5%)), колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання позивачки та звільнення останньої від сплати судового збору за звернення до суду із заявою про забезпечення позову у справі №907/766/23.

Оцінюючи заяву Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області про забезпечення позову у справі №907/766/23, колегія суддів зазначає наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №910/1261/20, від 25.09.2020 у справі №921/40/20).

Отже умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20).

Статтею 1291 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спірних правовідносин є заявлені позивачем вимоги майнового характеру визнання права власності на свердловину №12, зареєстровану в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 100877), побудовану над нею надкаптажну споруду загальною площею 10,50 кв.м., будівлю Лазня загальною площею 186,5 кв.м., земельну ділянку, на якій знаходиться свердловина №12 та будівля Лазня, відповідно до Державного акту на землю IV ЗК №032816 від 23.10.1997, що знаходяться за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область; витребування майна в останнього набувача, а саме, свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022) за ТОВ Вітар Л, споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), певної частини земельної ділянки, яка накладається, (кадастровий номер 212448700:03;005:0309) площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), а також немайнова позовна вимога визнання недійсними рішення виконкому Тереблянської сільської ради №5 від 22.02.2000, запису в реєстровій книзі №2 бюро технічної інвентаризації та виданого свідоцтва на право власності про розподіл адміністративно-побутової споруди (комплексу).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 11.12.2023 у справі №904/1934/23 та від 29.02.2024 у справі №902/611/22.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18, в постанові Верховного Суду від 13.05.2019 у справі №911/1551/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22 сформовано наступну правову позицію, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому, суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів усіх учасників; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності учасників правовідносин.

Суд зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деякими визначеними в ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, такими, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, таке судове рішення стає обов`язковим до виконання до його апеляційного перегляду.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За положеннями ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Системний аналіз наведених положень Господарського процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку про те, що позивач, звертаюсь до суду із заявою про забезпечення позову, повинен підтвердити ті обставини, на які він посилається у заяві, певними доказами, на підставі яких суд має встановити обґрунтованість поданої заяви.

Слід зауважити, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення, у свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду (близькі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20, в постанові Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №916/3710/22).

Частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судом встановлено, що заявниця, обґрунтовуючи наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі, фактично припускає, що спірне майно може бути відчужене (подароване, передане тощо) третім особам, і вказане, у свою чергу, призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду (у випадку задоволення позову) в частині витребування майна від останнього набувача.

При цьому, визнання права власності на таке майно та його витребування з чужого незаконного володіння є складовою предмета позовних вимог, заявлених ФОП Габор Н.М. у даній справі.

В постанові від 29.06.2023 у справі №918/124/23 Верховний Суд виснував, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі Кюблер проти Німеччини (заява №32715/06).

Як вбачається із долучених заявницею інформаційних довідок із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірне нерухоме майно 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., що розташована за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруда бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташована за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) та земельна ділянка площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), перебуває у приватній власності відповідача 2 ФОП Рак Ганни Степанівни, і вказане, у свою чергу, створює передумови для подальшої його передачі цією особою у власність або в користування іншим особам. Водночас подальше відчуження та перереєстрація спірного майна відповідачем 2 до закінчення розгляду справи призведе до неможливості виконати рішення суду (в разі задоволення позову) та захистити права позивачки в межах одного судового провадження без нових звернень останньої до суду.

Отже існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідні дії щодо спірного майна може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення про витребування його з володіння відповідача 2 в разі задоволення такого позову.

Аналогічної правової позиції притримується і Верховний Суд у постанові від 08.01.2024 у справі №915/772/23.

Водночас колегія суддів не вбачає підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу 3 ТОВ Вітар Л вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, стосовно земельної ділянки площею 0,04 га, що знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080), позаяк матеріалами справи підтверджено факт перебування останньої у власності ФОП Рак Г.С., а в користуванні у ТОВ Вітар Л на підставі Договору оренди від 20.02.2025.

З наведеного випливає, що відповідач 3 об`єктивно позбавлений можливості будь-яким чином здійснювати відчуження спірної земельної ділянки, оскільки відповідними правомочностями наділений виключно її власник ФОП Рак Г.С.

Відсутніми є і підстави для заборони ТОВ Вітар Л вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022), позаяк із долученої заявницею інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що як право власності, так і будь-яке інше речове право на свердловину №12 не зареєстровано за жодною особою (в тому числі, й за відповідачем 3 ТОВ Вітар Л).

Також колегія суддів вважає безпідставною викладену в заяві про забезпечення позову вимогу позивачки щодо заборони державним реєстраторам, нотаріусам та іншим державним установам (Держгеокадастру, Держгеонадра та іншим) вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) та свердловини №12, зареєстрованої в Державному реєстрі артезіанських свердловин (системний номер 109464 від 27.01.2022), оскільки державні реєстратори, нотаріуси та органи державної влади не є суб`єктами, уповноваженими в будь-який спосіб здійснювати відчуження спірного майна, власником якого вони не являються.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що забезпечення позову у спосіб заборони Фізичній особі підприємцю Рак Ганні Степанівні вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) та земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) до набрання законної сили рішенням суду в даній справі, є співмірним позовним вимогам заявниці (ФОП Габор Н.М.) та спрямоване на тимчасове збереження поточного стану правовідносин між сторонами та статусу спірного майна з метою унеможливлення його зміни під час подальшого розгляду спору, що, у свою чергу, призвело б до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього рішення суду у випадку задоволення позовних вимог та створювало б перешкоди ефективному захисту та поновленню прав заявниці в межах одного судового провадження.

Решту ж вимог, викладених позивачкою в заяві про забезпечення позову, колегія суддів залишає без задоволення з підстав, наведених вище.

Крім того, слід зауважити, що при вирішенні питання про забезпечення позову суду слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів вважає, що обраний заявницею захід забезпечення позову лише запроваджує тимчасові обмеження, існування яких дозволяє створити належні умови для виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 статті 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Водночас за змістом ч. 1 4 ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснене шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, з метою забезпечення збалансованості інтересів учасників спірних правовідносин, колегія суддів вважає за доцільне застосувати в даному випадку захід зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання заявниці внести на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 10 000 грн, що є пропорційним застосованому судом заходу забезпечення позову та ймовірним негативним наслідкам для відповідача 2 чи інших осіб, чиї права або охоронювані законом інтереси можуть бути порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову.

У даному контексті колегія суддів також звертає увагу заявниці на те, що відповідно до ч. 7, 8 ст. 141 ГПК України, особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення. Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття "ефективний засіб", за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

В ході вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 141, 234 Господарського процесуального кодексу України

СУД ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області б/н від 14.03.2025 (вх. №02.3.1-02/2486/25 від 14.03.2025) про забезпечення позову у справі №907/766/23 задовольнити частково.

2. Заборонити Фізичній особі підприємцю Рак Ганні Степанівні, АДРЕСА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо продажу, передачі, дарування або інші дії, які можуть призвести до зміни останнього набувача, щодо 1/3 частки будівлі Лазня загальною площею 186,5 кв.м., розташованої за адресою: вул. Лікувальна, 1 а, с. Теребля, Тячівський район, 3акарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244), споруди бюветного комплексу (насосної станції) загальною площею 29,43 кв.м., розташованої за адресою: с. Теребля, вул. Лікувальна, 4, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 244) та земельної ділянки площею 0,04 га, яка знаходиться за адресою: вул. Лікувальна, б/н, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 080) до набрання законної сили рішенням суду в даній справі.

3. Застосувати зустрічне забезпечення шляхом зобов`язання Фізичної особи підприємця Габор Наталії Миколаївни, АДРЕСА_5 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) внести на депозитний рахунок Господарського суду Закарпатської області (; рахунок в форматі IBAN UA0018459; ДКСУ м. Київ; МФО 820172) грошові кошти в сумі 10 000 грн (Десять тисяч гривень) у десятиденний строк із дня постановлення даної ухвали.

4. В решті вимог, викладених Фізичною особою підприємцем Габор Наталією Миколаївною, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області у заяві б/н від 14.03.2025 (вх. №02.3.1-02/2486/25 від 14.03.2025) про забезпечення позову у справі №907/766/23, відмовити.

5. На підставі ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Апеляційна скарга на ухвалу суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ухвали). Ухвала може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду.

6. Копію ухвали надіслати учасникам спору.

7. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повна ухвала складена та підписана 25.03.2025.

Головуючий суддя Л.І. Пригара

Суддя Р.М. Лучко

Суддя Л.В. Андрейчук