ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про забезпечення позову

27.03.2025м. ДніпроСправа № 904/1371/25

За позовом Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до Приватного підприємства "Дружба 2017", м. Дніпро

про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні самовільно зайнятою земельною ділянкою шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд та скасування державної реєстрації права власності

Суддя Красота О.І.

без участі представників учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Центральної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом до Приватного підприємства "Дружба 2017" і просить суд:

- зобов`язати Відповідача усунути перешкоди Позивачу у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, площею 1,342 га та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єктів самочинного будівництва: привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: літ.А-1-будівля вартової площею 20,4 кв.м, літ.а-навіс площею 7,3 кв.м, літ.а1-сходи площею 2,5 кв.м, літ.Б-навіс площею 1343,4 кв.м, літ.В-майстерня площею 30,2 кв.м, літ.Г-навіс площею 82,7 кв.м, літ.Д-навіс площею 71,5 кв.м, літ.Е-сарай площею 29,3 кв.м, літ.Ж-навіс площею 1125,8 кв.м, літ.З-сарай площею 26,5 кв.м, літ.И-навіс площею 265,6 кв.м, літ.К-сарай площею 12,7 кв.м, №1-4-огорожі площею 1143,8 кв.м, літ.І-замощення площею 11640,0 кв.м, загальною площею 15801,7 кв.м (реєстраційний номер нерухомого майна 01);

- скасувати державну реєстрацію права приватної власності Відповідача на об`єкт нерухомого майна - автостоянку, опис об`єкта літ.А-1-будівля вартової площею 20,4 кв.м, літ.а-навіс площею 7,3 кв.м, літ.а1-сходи площею 2,5 кв.м, літ.Б-навіс площею 1343,4 кв.м, літ.В-майстерня площею 30,2 кв.м, літ.Г-навіс площею 82,7 кв.м, літ.Днавіс площею 71,5 кв.м, літ.Е-сарай площею 29,3 кв.м, літ.Ж-навіс площею 1125,8 кв.м, літ.З-сарай площею 26,5 кв.м, літ.И-навіс площею 265,6 кв.м, літ.К-сарай площею 12,7 кв.м, №1-4-огорожі площею 1 143,8 кв.м, літ.І-замощення площею 4 311 640,0 кв.м, загальною площею 15 801,7 кв.м (реєстраційний номер нерухомого майна 01), розташовану за адресою: АДРЕСА_1, проведену 21.09.2017 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. (номер запису про право власності 22460367) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 01.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі № 200/7824/15-ц задоволено позов Приватного підприємства "ОПО", яке з 13.05.2016 є припиненим, до ОСОБА_1 та визнано за позивачем право власності на об`єкти нерухомого майна, у тому числі на автостоянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з літ.А-1-будівля вартової площею 20,4 кв.м, літ.а-навіс площею 7,3 кв.м, літ.а1-сходи площею 2,5 кв.м, літ.Бнавіс площею 1343,4 кв.м, літ.В-майстерня площею 30,2 кв.м, літ.Г-навіс площею 82,7 кв.м, літ.Д-навіс площею 71,5 кв.м, літ.Е-сарай площею 29,3 кв.м, літ.Ж-навіс площею 1125,8 кв.м, літ.З-сарай площею 26,5 кв.м, літ.И-навіс площею 265,6 кв.м, літ.К-сарай площею 12,7 кв.м, №1-4-огорожі площею1143,8 кв.м, літ.І-замощення площею 11640,0 кв.м.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2015 у справі № 200/19822/15-ц виправлено описку у вищевказаному рішенні суду в частині вірного визначення найменування об`єкта, на який визнано право власності. Згідно з матеріалами цієї справи, вказаний об`єкт нерухомості побудовано у період з 01.11.2014 по 20.01.2015, на підставі інвестиційного договору від 01.11.2014 № 011114, укладеного між Приватним підприємством "ОПО" та ОСОБА_1 .

На підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі № 200/7824/15-ц приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. 07.07.2015 зареєстровано право власності на вказану вище автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Приватним підприємством "ОПО" (номер відомостей про речове право 10316632).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.02.2016 апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задоволено, заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2015 у справі № 200/7824/15-ц в частині визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за Приватним підприємством "ОПО" скасовано, у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна відмовлено.

На підставі протоколу про проведення аукціону, складеного Правобережною товарною біржею від 01.03.2016, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. 04.03.2016 видано свідоцтво № НОМЕР_1 та зареєстровано право власності на вказану вище автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (номер відомостей про речове право 13641072).

Надалі, на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданого 20.09.2017, укладеного між ОСОБА_2 та ПП "Дружба 2017", приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. 20.09.2017 зареєстровано право власності на вказану вище автостоянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП "Дружба 2017" (номер відомостей про речове право 22460367).

Разом з цим, об`єкти нерухомого майна, на які зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровані без наявності правових підстав, а майно, яке перебуває на території самовільно зайнятої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, є самочинно збудованим.

Так, Головним архітектурно-планувальним бюро Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради у листі від 29.05.2024 за № 12/19/241 повідомлено, що за наявною інформацією містобудівного кадастру та Адресного плану міста, адреса - АДРЕСА_1, офіційно жодному об`єкту на території міста не надавалась, відповідний розпорядчий документ, на підставі якого була присвоєна або змінена ця адреса, відсутній. Згідно з листом КП "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпровської міської ради від 31.05.2024 № 6256, станом на 31.12.2012 технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, КП "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації" ДОР не проводилась. Відповідно до інформації Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 10.06.2024 № 10/1-95 відомості щодо видачі/ реєстрації документів, які дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1, м. Дніпро, відсутні. Відповідно до інформації Державної інспекції архітектури та містобудування України від 18.06.2024 за № 3202/05/18-24, інформації, а також документів від ПП "ОПО", ОСОБА_2 , ПП "Дружба 2017" та інших щодо об`єкту, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, не надходило. Відповідно до інформації Позивача від 26.02.2025 за № 7/11-425 встановлено, що рішенням міської ради за № 188/26 від 15.11.2017 ПП "Дружба 2017" надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню автостоянки по АДРЕСА_1. Одночасно, цією ж інформацією Позивач повідомив, що за результатом пошуку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в інформаційній підсистемі "Фіскальний кадастр" Муніципальної земельної інформаційної системи м. Дніпропетровська, не виявлено реєстраційних записів щодо договорів оренди землі, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами.

Таким чином, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.

Водночас, наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна - автостоянки, відкриття розділу та первинна реєстрація права власності на який проведена на підставі скасованого рішення Бабушкінського районного суду від 03.06.2015, порушує права Позивача щодо користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності.

Таким чином, Прокурор зазначає, що встановлено факт безпідставної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - автостоянку за адресою: АДРЕСА_1, за ПП "ОПО", ОСОБА_2 та у подальшому за ПП "Дружба 2017", яка збудована всупереч вимогам чинного законодавства, тобто фактично є самочинно збудованим майном, чим порушено права територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження і відчуження земельної ділянки комунальної власності, належної реєстрації речових прав на нерухоме майно на ній, дотримання законодавства у сфері забудови населених пунктів.

У свою чергу, безпідставне набуття права власності на нерухоме майно суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні, визначених Законом України "Про основи містобудування", є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури через відсутність можливості належного ведення містобудівного кадастру призводить до порушення майнових прав та інтересів держави.

Прокурор зазначає, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості.

Отже, оскільки будівництво об`єкту нерухомого майна - автостоянки за адресою: АДРЕСА_1, здійснювалось без відповідних дозвільних документів, без введення майна в експлуатацію, на земельній ділянці, яка не відводилась для здійснення такого будівництва, воно є самочинним.

Таким чином, Відповідачем незаконно використовується земельна ділянка, що є підставою для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та її повернення, шляхом знесення самочинного будівництва, та скасування державної реєстрації права власності із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у судовому порядку.

Крім того, Прокурором подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд:

- заборонити Відповідачу та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав і державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна - автостоянки, розташованої за адресою: м. Дніпро, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, а також поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача.

Так, Відповідач, маючи зареєстроване право власності, не обмежений в розпорядженні вищевказаним нерухомим майном та відсутність заборони на здійснення реєстраційних дій щодо об`єкту нерухомого майна - автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, може призвести до відчуження/поділу майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у справі. Тож, в умовах вільного володіння Відповідач має достатні можливості для розпорядження спірним об`єктом нерухомості, у тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. У зв`язку з цим Прокурор вважає за необхідне здійснити забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії на нерухоме майно з метою унеможливлення відчуження майна та зміну його адреси. Обраний Прокурором вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав Відповідача, оскільки обтяжене майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Крім того, Прокурор на виконання вимог ст. 139 ГПК України повідомив, що пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову відсутні, оскільки достатніх підстав вважати, що заходами забезпечення позову Відповідачу можуть бути спричинені збитки, немає.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Положеннями статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно з ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору. Учасник справи, який звертається із заявою про забезпечення позову, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 17.09.2020 у справі № 910/72/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 16.02.2021 у справі № 910/16866/20, від 15.04.2021 у справі № 910/16370/20, від 24.06.2022 у справі № 904/3783/21, від 26.09.2022 у справі № 911/3208/21 тощо.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу (іншим особам) здійснювати певні дії.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18.

Господарський суд звертає увагу на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд вважає, що заявлені Прокурором заходи забезпечення позову є адекватними по відношенню до позовних вимог, на забезпечення яких вони вживаються.

З огляду на викладене, суд вбачає підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Частиною 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 06.12.2021 у справі № 910/4564/21, щодо того, що є виконанням пункту 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України в частині надання пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Стаття 139 Господарського процесуального кодексу України містить обов`язкові вимоги до змісту заяви про забезпечення позову. Зокрема, пункт 6 частини 1 статті 139 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що така заява має містити пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору (постанови Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 646/6171/18, від 17.02.2021 у справі № 760/19023/18, від 27.07.2021 у справі № 22-з/824/477/2021, 22-з/824/535/2021).

Частиною 1 статті 141 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зважаючи на частину 4 статті 141 Господарського процесуального кодексу України, постановлення ухвали про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічного забезпечення не позбавляє заявника права звернутись до суду із клопотанням про зустрічне забезпечення, що може бути подано після застосування судом заходів забезпечення позову. Зазначене відповідає принципу змагальності сторін, закріпленому статтею 13 Господарського процесуального кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19).

Тому розгляд судом заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення, не є порушенням наведених вимог законодавства та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування ухвали, якою було вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про зустрічне забезпечення.

Наведена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 916/2851/17, від 26.11.2018 у справі № 904/2925/18, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 18.06.2019 у справі № 904/661/19, від 24.06.2019 у справі № 916/2933/18, від 10.10.2019 у справі № 916/1572/19.

У даному випадку суд не вбачає підстав задля застосовування зустрічного забезпечення з огляду на те, що відповідні заходи не призведуть до негативних наслідків для Відповідача чи інших осіб, оскільки майно фактично перебуває у володінні Відповідача, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним.

Аналогічні позиції щодо такого питання викладені у постановах Верховного Суду у справі № 916/870/18 від 15.01.2019 та № 916/73/19 від 27.06.2019.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Заяву Керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра задовольнити.

Заборонити Приватному підприємству "Дружба 2017" (49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175, кв. 25, ідентифікаційний код в ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав і державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна - автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Стягувач: Дніпровська міська рада (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, ідентифікаційний код в )

Боржник: Приватне підприємство "Дружба 2017" (49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 175, кв. 25, ідентифікаційний код в )

Ухвала набирає законної сили 27.03.2025 та може бути оскаржена в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала, як виконавчий документ, може бути пред`явлена до примусового виконання до 28.03.2028.

Суддя О.І. Красота