РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2025Справа № 910/15500/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Стандарт Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднання "Віват"

про стягнення 366929,78 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Стандарт Україна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднання "Віват".

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № ВИ-Д-40 від 01.09.2021.

Ухвалою суду від 23.12.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

03.01.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали від 23.12.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 відкрито провадження у справі № 910/15500/24, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 20.01.2025 було направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 970 за адресою, що зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: (03151, місто Київ, вулиця Ушинського, будинок 40, офіс 302).

Втім, вказане поштове відправлення повернулось до суду не врученим, причиною повернення зазначено "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "адресат відмовився", "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Суд зазначає, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідача щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні ГПК України.

Враховуючи викладене вище, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.

При цьому, за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 20.01.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Станом на момент ухвалення даного рішення від відповідача письмового відзиву на позовну заяву до суду не надходило, як і не надходило будь-яких заяв чи клопотань по справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

01.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто Стандарт Україна" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Об`єднання "Віват" (покупець) укладено Договір поставки товару № ВИ-Д-40, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується передати покупцю товар, а покупець зобов`язується прийняти й оплатити даний товар, відповідно до умов даного договору.

Згідно з п. 1.2 Договору умови про найменування, асортимент, термін поставки, ціну товару, що може бути поставлений за даним Договором, інші умови за узгодженням сторін, вказуються в Додатку 1 (Специфікації) до даного Договору, який являється невід`ємною частиною Договору.

Постачальник поставляє товар покупцю на умовах DDP пункт поставки, вказаний у Замовленні, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів "ІНКОТЕРМС" у редакції 2010 року (п. 2.1 Договору)

Згідно з п. 2.2 Договору датою поставки товару є дата фактичної передачі товару від постачальника до покупця й оформлення сторонами накладних на товар.

Перехід права власності на товар від позивача до відповідача і ризиків його випадкової загибелі чи ушкодження здійснюються з дати поставки товару (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору покупець оплачує вартість поставленого по даному Договору товару в порядку, розмірі й у терміни, що зазначені в Додатку 1 (Специфікації) до даного Договору.

Додатком № 1 до Договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 01.09.2021, сторони узгодили найменування товару, який передбачається поставити за Договором, його вартість та термін поставки.

Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем протягом 7 днів з моменту реалізації покупцем товару своїм клієнтам, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника. Покупець повинен надавати постачальнику звіт про залишки товару на підставі якого постачальник готує акт звірки розрахунків і направляє його покупцеві (п. 5 додатку № 1 до Договору в редакції протоколу розбіжностей).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами своїх обов`язків за договором (п. 9.3. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач передав, а відповідач в свою чергу прийняв товар на загальну суму в розмірі 366929,78 грн, що підтверджується видатковими накладними: № 77528 від 17.12.2021 на суму 18455,09 грн, № 78334 від 21.12.2021 на суму 21102,34 грн, № 78336 від 21.12.2021 на суму 2127,60 грн, № 79367 від 11.01.2022 на суму 2069,35 грн, № 79368 від 11.01.2022 на суму 15119,23 грн, № 79369 від 11.01.2022 на суму 7258,60 грн, № 79370 від 11.01.2022 на суму 4353,58 грн, № 79371 від 11.01.2022 на суму 7960,18 грн, № 79372 від 11.01.2022 на суму 5094,19 грн, № 79373 від 11.01.2022 на суму 3695,34 грн, № 79375 від 11.01.2022 на суму 7477,76 грн, № 79787 від 12.01.2022 на суму 1903,48 грн, № 79900 від 12.01.2022 на суму 9672,07 грн, № 079901 від 12.01.2022 на суму 15293,54 грн, № 79902 від 12.01.2022 на суму 8090,32 грн, № 79903 від 12.01.2022 на суму 10525,38 грн, № 79916 від 12.01.2022 на суму 10057,50 грн, № 79917 від 12.01.2022 на суму 8418,58 грн, № 79918 від 12.01.2022 на суму 14305,40 грн, № 80597 від 17.01.2022 на суму 4345,03 грн, № 81287 від 19.01.2022 на суму 3813,67 грн, № 81288 від 19.01.2022 на суму 2828,54 грн, № 81289 від 19.01.2022 на суму 8960,48 грн, № 81906 від 21.01.2022 на суму 4927,76 грн, № 84045 від 01.02.2022 на суму 5787,32 грн, № 84046 від 01.02.2022 на суму 1620,04 грн, № 108 від 03.02.2022 на суму 1891,58 грн, № 110 від 03.02.2022 на суму 4429,03 грн, № 112 від 03.02.2022 на суму 3170,64 грн, № 116 від 03.02.2022 на суму 12089,68 грн, № 334 від 04.02.2022 на суму 2991,96 грн, № 335 від 04.02.2022 на суму 4333,24 грн, № 336 від 04.02.2022 на суму 12152,47 грн, № 337 від 04.02.2022 на суму 4154,47 грн, № 338 від 04.02.2022 на суму 7739,12 грн, № 339 від 04.02.2022 на суму 4417,37 грн, № 340 від 04.02.2022 на суму 3529,18 грн, № 341 від 04.02.2022 на суму 2378,40 грн, № 342 від 04.02.2022 на суму 2491,27 грн, № 644 від 07.02.2022 на суму 3194,78 грн, № 645 від 07.02.2022 на суму 14729,27 грн, № 647 від 07.02.2022 на суму 1240,80 грн, № 648 від 07.02.2022 на суму 1692,91 грн, № 649 від 07.02.2022 на суму 3978,14 грн, № 650 від 07.02.2022 на суму 2117,98 грн, № 651 від 07.02.2022 на суму 10126,34 грн, № 653 від 07.02.2022 на суму 10799,47 грн, № 655 від 07.02.2022 на суму 2531,53 грн, № 657 від 07.02.2022 на суму 5771,23 грн, № 1064 від 08.02.2022 на суму 3784,63 грн, № 2659 від 15.02.2022 на суму 4175,41 грн. № 2660 від 15.02.2022 на суму 4004,56 грн, № 2925 від 16.02.2022 на суму 2843,27 грн, № 2926 від 16.02.2022 на суму 1916,75 грн, № 3232 від 17.02.2022 на суму 3264,11 грн, № 3791 від 21.02.2022 на суму 4756,80 грн, № 3795 від 21.02.2022 на суму 15071,34 грн. Долучені до матеріалів справи видаткові накладні підписані та скріплені печатками (штампами) обох контрагентів.

Відповідач поставлений йому товар не оплатив, доказів зворотного суду не надав.

Внаслідок укладення Договору поставки товару №ВИ-Д-40 від 01.09.2021 між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

Сторони погодили, що оплата за товар здійснюється покупцем протягом 7 днів з моменту реалізації покупцем товару своїм клієнтам, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок постачальника. Покупець повинен надавати постачальнику звіт про залишки товару на підставі якого постачальник готує акт звірки розрахунків і направляє його покупцеві (п. 5 додатку № 1 до Договору в редакції протоколу розбіжностей).

Суд встановив, що на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 366929,78 грн, а відповідач прийняв такий товар, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними. Будь-яких доказів відмови відповідача від поставленого товару чи звернення до позивача із претензіями щодо його якості, кількості чи інших характеристик, матеріали справи не містять. Також суду не надано доказів повернення товару відповідачем позивачу чи доказів його оплати.

Крім того, відповідачем не виконано його обов`язку щодо надання позивачу звітів про залишки товару, на підставі яких позивач готує акти звірки розрахунків, та визначає обсяги реалізованого та не реалізованого товару.

Оскільки, відповідач не надав доказів того, що поставлений у 2021, 2022 роках товар ним не був реалізований, так як, обов`язок щодо подання відповідних звітів покладено саме на відповідача, суд дійшов висновку, що факт реалізації товару є таким, що відбувся (є таким, що настав). Доказів іншого суду не надано. Тобто строк оплати товару є таким, що настав.

Як визначено у ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 366929,78 грн, строк оплати якої є таким, що настав.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів позивачу в розмірі 366929,78 грн. Викладених у позові обставин під час розгляду справи відповідачем не спростовано.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2023 у справі № 914/596/22 наголошено на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість. Про наслідки не подання відзиву був повідомлений ухвалою суду про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднання "Віват" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, оф. 302; ідентифікаційний код 44278331) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Стандарт Україна" (81100, Львівська область, Львівський район, м. Пустомити, вул. Хмельницького Богдана, 10А; ідентифікаційний код 35775727) заборгованість у розмірі 366929 (триста шістдесят шість тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн 78 коп. та судовий збір у розмірі 5503 (п`ять тисяч п`ятсот три) грн 95 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко