ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

18 березня 2025 року м. ХарківСправа № 922/4277/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши заяву ФОП Сопельник М.Д. про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний будинок", м. Харків
до фізичної особи-підприємця Сопельник Михайла Дмитровича (перший відповідач), фізичної особи-підприємця Білостоцького Артема Ігоровича (другий відповідач)
про витребування майна

за участю представників учасників справи:

позивача - Махонін О.С.

першого відповідача - не з`явився

другого відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2025 Господарським судом Харківської області у справі №922/4277/24 ухвалене судове рішення, яким у задоволенні позові відмовлено повністю.

10.03.2025 до Господарського суду Харківської області від ФОП Сопельник Михайла Дмитровича надійшла заява в якій він просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український торгівельний будинок" () на користь фізичної особи підприємця Сопельник Михайла Дмитровича (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 98 897,00 гривень. Розгляд заяви просить суд здійснювати без участі ФОП Сопельник М.Д. та без його уповноваженого представника.

Ухвалою суду від 10.03.2025 заява була прийнята судом та призначена до розгляду на 18.03.2025 об 11:00.

13.03.2025 до суду від позивача надійшли заперечення щодо заяви про ухвалення додаткового рішення, в яких позивач просить суд відмовити у задоволенні заяви. В обґрунтування заперечень вказує на те, що відповідачами не подано попереднього розрахунку витрат на правову допомогу, не надано належної заяви про відшкодування витрат на правову допомогу та не обґрунтовано причини своєчасного не подання договору про надання правничої допомоги з ФО-П Сопельник М.Д. від 10.02.2025 та додаткової угоди до вказаного договору, договору про надання правничої допомоги з ФО-П Білостоцький А.І. від 25.04.2024 та додаткової угоди до вказаного договору. За таких умов заяви представника відповідачів не можуть бути задоволені, а вказані докази не можуть прийматися та братися до уваги судом при розгляді таких заяв.

Представник позивача акцентує увагу на тому, що:

- представник відповідачів посилається на власні пояснення від 11.02.2025, де ним, начебто заявлялось про розподіл судових витрат. При цьому, вказані пояснення не містять жодних заяв про витрати на правову допомогу у розмірі 98 897,00 гривень для кожного з відповідачів;

- відповідно до ухвали суду від 17.12.2024 у справі 922/4277/24 судом було встановлено п`ятнадцятиденний строк з моменту вручення ухвали для подання відповідачами відзиву на позовну заяву. Представник відповідачів ознайомився з матеріалами справи згідно з власною заявою від 21.01.2025, однак так і не подав до суду передбачену першу заяву по суті спору відзив на позовну заяву, чим порушив вимоги ухвали від 17.12.2024 та положення ГПК України. Більш того, якщо навіть кваліфікувати пояснення представника відповідачів від 11.02.2025 як відзив на позовну заяву (в таких поясненнях представник відповідачів просить відмовити в задоволенні позову), то все одно вбачається порушення п`ятнадцятиденного строку, що тягне за собою повернення такого документу без розгляду (оскільки не заявлено клопотання про поновлення процесуальних строків);

- заяви представника відповідачів про відшкодування витрат на правову допомогу містяться: 1) договір про надання правничої допомоги з ФО-П Сопельник М.Д. від 10.02.2025 та додаткова угода до вказаного договору від 10.02.2025; 2) договір про надання правничої допомоги з ФО-П Білостоцький А.І. від 25.04.2024 та додаткова угода до вказаного договору від 20.01.2025. Такі документи, начебто визначали вартість та підстави правових послуг в межах даної справи, однак не були надані представником відповідачів ані в межах пояснень від 11.02.2025, ані у подальшому в межах розгляду справи до закінчення судових дебатів.

У судовому засіданні 18.03.2025 представник позивача проти задоволення заяви заперечував та просив суд відмовити у її задоволенні.

Представник першого відповідача у судове засідання не з`явився. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе клопотання першого відповідача про розгляд заяви без його та його представника участі, що наведене у заяві про ухвалення додаткового рішення задовольнити, оскільки брати участь у судовому засіданні, відповідно до ст. 42 ГПК України, є правом учасника справи, а не обов`язком, а обов`язковість явки в судове засідання представника першого відповідача судом не визнавалась.

ФОП Сопельник М.Д. просить суд стягнути на свою користь понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 98 897,00 грн. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надав наступні копії документів: договору про надання правничої допомоги від 10.02.2025, укладеного з АО "Авангард"; додаткової угоди №1 від 10.02.2025 до договору про надання правової допомоги від 10.02.2025; акту №1 від 05.03.2025 здачі-приймання виконаних послуг за договором про надання правової допомоги від 10.02.2025; рішення Ради адвокатів Харківської області №13/1/17 від 21.07.2021 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару; ордеру серії ВІ №1260000 від 10.02.2025; свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю від 10.01.2023 серії ПТ №4154.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу у господарській справі здійснює суд, який ухвалював судове рішення у справі, відповідно до вимог 126, 129 ГПК України.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (абзац 2 частини другої статті 126 ГПК України).

Згідно з частиною третьою статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Практична реалізація принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України) відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Частина восьма статті 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ця норма кореспондується з частиною першою статті 221 ГПК України, згідно з якою якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками:

- по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору;

- по-друге, заявити про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та повідомити про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки;

- по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат з дотриманням вимог частини восьмої статті 129, статті 221 ГПК України.

Згідно ч. 3 ст. 221 ГПК України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14.02.2019 у справі № 916/24/18, від 21.06.2022 у справі № 908/574/20.

За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які позивач поніс у суді першої інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень частини 2 статті 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона.

Отже, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У додатковій постанові від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20 ) Верховний Суд зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі № 921/221/21, від 31.05.2022 у справі № 917/304/21).

Аналіз вищевикладених вимог процесуального законодавства, якими повинен керуватися господарський суд та учасники господарського судочинства, вказує на те, що у частинах 1, 2 статті 124, пункту 8 частини 3 статті 165 ГПК України законодавець чітко визначив обов`язок сторони у справі надати попередній (орієнтовний) розрахунок саме суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому вказана сума повинна мати конкретний вираз за допомогою цифрового значення, бути однозначною та зрозумілою для суду та інших учасників справи. Ані суд, ані інші учасники процесу не повинні самостійно та на власний розсуд розраховувати вказану суму на підставі наданих стороною відомостей про тарифи щодо вартості його послуг на правову допомогу або встановлювати конкретну кількість необхідного адвокату часу для виконання тих чи інших робіт у конкретній справі. У вищевказаних правових нормах не зазначено надання якогось неконкретного, абстрактного розрахунку, а навпаки, мова йде про розрахунок суми судових витрат, які вже були фактично понесені та можуть бути понесені у майбутньому.

Господарський суд, керуючись частиною 4 статті 236 ГПК України враховує висновки Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №904/4494/18, зокрема: "з огляду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач разом з першою заявою по суті спору не подав суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, Велика Палата Верховного Суду відмовляє у відшкодуванні таких судових витрат" (пункт 6.52).

Положення частини 3 статті 124 ГПК України наділяють заявника правом на зміну розміру витрат, зокрема: попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Заявами по суті справи відповідно до частини 2 статті 161 ГПК України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Таким чином, для відповідача першою заявою по суті є відзив на позовну заяву.

У заяві про ухвалення додаткового рішення відповідач вказує на те, що відповідно до письмових пояснень, а також з урахуванням позиції учасників справи, що була заявлена суду під час судового розгляду справи №922/4277/24 вбачається, що стороною відповідача робилися заяви про наявність судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції.

У даній справі ФОП Сопельник М.Д. відзив на позовну заяву поданий не був. Письмові пояснення не подавались.

Таким чином, ФОП Сопельник М.Д. не виконані усі вимоги вказаного процесуального законодавства, оскільки ним не зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті, не заявлено про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів у справі та не повідомлено про надання відповідних доказів у визначені ГПК України строки.

Тобто, заявник пропустив два з обов`язкових етапів практичної реалізації принципу відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) зазначила, що потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи не заявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Вищевикладене у сукупності свідчить про відсутність підстав для задоволення заяви першого відповідача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі №922/4277/24, та відмову у прийняття додаткового рішення у даній справі.

Керуючись статтями 123, 124, 126, 129, 241, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Сопельник Михайла Дмитровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України до Східного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повна ухвала складена та підписана 21 березня 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова