СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року м. Харків Справа № 905/995/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Здоровко Л.М.,

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" (вх.№91Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 (повний текст складено 24.12.2024, суддя Макарова Ю.В.)

у справі №905/995/24

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Київ,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", с.Сергіївка, Донецька область,

про стягнення неустойки у розмірі 218 810,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця", м.Київ, звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська", с.Сергіївка, Покровський р-н, Донецька область про стягнення неустойки у розмірі 218810,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на виявлення на проміжній станції за наслідками зважування вагону №67427955 комерційної несправності, що загрожує безпеці руху, а саме нерівномірне завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону, у зв`язку з чим позивачем нарахована заявлена до стягнення неустойка.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.09.2024 позовні вимоги - задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" (85333, Донецька обл., м Покровський район, село Сергіївка, пров. Верхній, буд.44; ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, буд.5, ) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038, м.Дніпро, вул.Дмитра Яворницького, буд. 108, ) неустойку у розмірі 218 810,00 грн, а також судовий збір у розмірі 3282,15 грн.

13.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний Суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просить рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №905/995/24 скасувати частково - в частині стягнення штрафу у розмірі 218 810,00 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в розмірі 1 провізної плати.

В обґрунтування своєї позиції у справі вказує про таке:

- судом першої інстанції не враховано, що ні Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), ні Господарським кодексом України (далі ГК України), які є законами України, не встановлена неможливість зменшення неустойки, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема, положеннями Статуту залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998, за наявності підстав, передбачених законодавством;

- судом не взято до уваги, що порушення, допущене відповідачем, мало місце в жовтні 2022 року після початку військової агресії Російської Федерації, не надано оцінки доводам відповідача в підтвердження існування поважних причин неналежного виконання зобов`язань саме на час допущення помилки при заповненні накладної. Підприємство відповідача зазнало негативних (невідворотних) втрат з огляду на загальновідомий факт військової агресії Російської Федерації проти України, оскільки місцезнаходження відповідача є м. Маріуполь, яке з лютого 2022 року перебувало під постійними обстрілами та наразі тимчасово окуповане. Вказує, що російська агресія на території м. Маріуполя майже повністю призвела до зруйнування міста, а також виведення з ладу та руйнування майнового комплексу відповідача;

- судом першої інстанції не прийнято до уваги, що маса вантажу у вагонах не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, що не могло створювати небезпеку під час перевезення, у тому числі на надмірний знос залізно-дорожнього полотна, вагонів позивача тощо;

- відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, оскільки є стратегічно важливим для функціонування економіки і безпеки держави, суспільства та населення;

- відсутність застосування судом механізму зменшення штрафних санкцій призвело до порушення балансу інтересів сторін, порушень загальних засад законодавства, передбачених ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливості, добросовісності, розумності);

- відповідач знаходиться не у рівному становищі з позивачем, оскільки за порушення строків поставки вантажу не може звернутися з позовом до позивача (наказом Міністерства інфраструктури № 571 зупинено дію п. 1.1 глави 1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5086) та стягнути ці штрафні санкції. Отже, з метою не допущення порушення таких строків, відповідач змушений погоджуватися з позивачем на додаткові послуги, у тому числі переважування, та інші, оскільки позивач в даному випадку є монополістом на ринку відповідних послуг.

Згідно звитягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Мартюхіна Н.О.

З огляду на те, що апеляційна скарга надійшла до Східного апеляційного господарського суду без матеріалів справи, що унеможливило її розгляд, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду Донецької області матеріали справи №905/995/24; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи.

22.01.2025 матеріали справи № 905/995/24 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

24.01.2025 через підсистему "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" надано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3938,58 грн (вх.№ 1216).

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2025 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Мартюхіної Н.О., яка входила до складу колегії суддів, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" на рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 905/995/24. Постановлено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" на рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 905/995/24 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження). Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.

31.01.2025 Акціонерним товариством "Українська залізниця" через підсистему «Електронний суд» подано відзив на апеляційну скаргу (вх.№ 1494), в якому позивач просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

В обґрунтування своєї позиції у справі зазначає таке:

- надані до матеріалів справи акти загальної форми за формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, складені та підписані уповноваженими особами; відповідачем в порушення статей 74, 76, 77, 79 ГПК України не доведено та необґрунтовано належними і допустимими доказами обставин їх недостовірності;

- нарахування неустойки у п`ятикратному розмірі провізної плати встановлено міжнародною угодою, у суду відсутні підстави оцінювати цей розмір як надмірно великий; зазначено неустойка відповідно до ст. 16 СМГС стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків;

- відповідачем не надано та матеріали справи не містять доказів у підтвердження наявності виняткових обставин для застосування положень статей 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України у даній справі (зокрема, якими підтверджується складний матеріальний стан відповідача, поважність причин порушення вимог законодавства щодо допустимих норм навантаження візків, наявність порушення інших інтересів відповідача за наслідками стягнення судом розміру неустойки тощо);

- пов`язані з воєнним станом обставини є безумовною перешкодою в веденні обома сторонами своєї господарської діяльності та негативно впливають на їх фінансовий стан; здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд апеляційної інстанції встановив наступне.

20.03.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" надала Акціонерному товариству "Українська залізниця" заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №36975983/23020-002 від 20.03.2020, в якій відповідач підтверджує, що в повній мірі ознайомлений з оприлюдненим АТ "Укрзалізниця" на сторінці http://uz-cargo.com/ договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом станом на день подання цієї заяви, ознайомлений з всією інформацією, необхідною для виконання договору, та визнає всі умови договору. Вказаною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська"виражає волевиявлення укласти договір в порядку встановленому ст. 634 Цивільного кодексу України.

20.03.2020 Акціонерне товариство "Українська залізниця" (перевізник) надало Товариству з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" (замовник) повідомлення №48-36975983/2020-002 про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, яким засвідчив прийняття від відповідача заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (договір, заява), повідомив про присвоєння відповідачу кодів відправника/одержувача 4742 та платника 5830663 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.

Відповідно до п.1.1 договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги (п.1.1 договору).

Надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами (п.1.4 договору).

Договір є публічним договором, за яким перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Пропозиції та зміни до договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3 та 9.4 договору та законодавства (п.1.5 договору).

За змістом п.1.6 договір, з урахуванням змін до нього, оприлюднюється перевізником як публічна пропозиція для укладення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі КЕП).

Відповідно до п.1.7 договору він укладається шляхом надання перевізником пропозиції укласти договір (оферти) і прийняття в цілому пропозиції (акцепту) другою стороною. Приймаючи пропозицію укласти договір, друга сторона засвідчує, що ознайомилась та згодна з усіма умовами договору.

Договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником Інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п.12.1 договору (п.1.10 договору).

Згідно до умов п.2.1.4 договору замовник зобов`язується: сплачувати послуги перевізника та інші платежі, належні перевізнику за договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Перевізник зобов`язався надавати власні вагони перевізника в технічно справному стані для виконання вантажних операцій замовником (п.2.3.7 договору).

Зміни (доповнення) до договору перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП. Зміни до договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення. Зміни до договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до договору. В окремих випадках, за заявою замовника допускається вступ в дію змін до договору раніше, ніж визначено вище. Якщо замовник не згоден з внесеними перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до договору в порядку, передбаченому п.9.3 договору, або з власної ініціативи припинити дію договору у відносинах з ним. Замовлення та/або отримання послуг та/або їх оплата за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього (п.9.4 договору).

Договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається перевізником в повідомленні про оприлюднення договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення договору. На звернення замовника умови договору застосовуються до відносин з замовником, які виникли між сторонами до його укладення та введення в дію (п.12.1 договору).

Нову редакцію договору оприлюднено 28.02.2024, вводиться в дію 28.02.2024, наявність заперечень замовника не встановлено, при цьому викладені умови договору не змінювались.

04.04.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" на підставі міжнародної залізничної накладної №49322720 зі станції Удачна Донецької області на станцію Сиерна над Тисоу (Словакія) в залізничному вагоні №67427955 був відправлений вантаж (27011210 уголь битуминозний коксующийся ЕТСНГ-161043).

За змістом накладної №49322720 вантажопідйомність вагону №67427955 становить 69,5т, маса нетто вантажу 69,3т.

Як зазначено у графі 20 вказаної накладної навантаження здійснено відправником.

Відповідно до графи 21 спосіб визначення маси вагонні ваги, статичні заводські №ВВЕТ-150№071201300 вантажовідправника.

У графі 23 платником провізних платежів вказано Товариство з обмеженою відповідальністю "Метінвест-Шіппінг" 8213334.

Вагон, як то слідує з відомості вагонів, надано позивачем. Відомості про технічну несправність накладна не містить.

На шляху прямування на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 05.04.2024 під час контрольного зважування вагону №67427955 залізницею виявлено комерційну несправність, а саме: у вагоні виявлено різницю навантаження візків 2350кг, що перевищує половину вантажопідйомності на вагон 1050кг, що підтверджується складеними на попутній станції актами загальної форми №2/СМГС від 05.04.2024, №201 від 05.04.2024, №30046 від 05.04.2024.

Зважування вагону №67427955 було проведено на 150-ти тонних електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці (власник ЗВВТ Дніпровська дирекція залізничних перевезень) заводський номер №032, державна повірка 31.01.2024, прийнятих до обліку регіональної філії "Придніпровська залізниця АТ "Укрзалізниця" під №14.

Факт зважування засвідчено та підтверджено випискою з Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагоні ф. ГУ-78, відповідно до якої 05.04.2024 був зважений вагон №67427955, вантажопідйомністю 69,5т, брутто 92050кг, тара 22800кг, нетто по документам 69300кг, нетто фактичне 69250, різниці завантаження візків 2350кг, поперечне зміщення центру маси 17, різниця - 50кг.

За актом загальної форми №201 від 05.04.2024 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено перевірка маси вантажу у вагоні №67427955 та встановлено, що фактична маса брутто вагону становить 92050кг, тара вагону с бруса 22800кг. Маса вантажу нетто по ПД 69300кг. Фактична маса вантажу нетто 69250кг, що менше документа на 50кг. Виявлена різниця навантаження візків 2350кг, що перевищує половину вантажопідйомність на 1050кг. Вагон затриманий 05.04.2024 з 18:20 для усунення.

В акті загальної форми №30046 від 05.04.2024 зазначено, що він складений на вагон №67427955 у зв`язку з комерційною несправністю (код-7121003) поздовжнє зміщення вантажопідйомності на вагон 1050кг. Вагон затриманий для усунення.

Відповідно до акту загальної форми №2/СМГС від 05.04.2024 на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці 05.04.2024 під час переваження вагону №67427955 виявлена різниця загрузки візків 2350кг, що перевищує половину вантажопідйомності на 1050кг. Порушення гл.14 п.3.1; гл1п.4.3 додаток 3 до СМГС. Відповідно ст.16 параграф 3 п.5 СМГС на відправника ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" нарахований штраф у п`ятикратному розмірі провізної плати (43762,00х5) 218810,00грн.

Через виявленні різниці завантаження вагон №67427955 був відчеплений та затриманий на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровський залізниці до усунення несправності виправлення навантаження.

05.04.2024 станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровський залізниці передано повідомлення на станцію відправлення Удачна Донецька область про те, що при контрольному зважуванні вагона №67427955 за накладною №49322720 виявлено різницю завантаження візків - 2350кг перевищує половину вантажопідйомності на 1050кг, вагон затримано для виправлення, у зв`язку з чим зазначено про необхідність повідомлення відправника.

Відповідно до акту загальної форми №30055 від 11.04.2024, який оформлений на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровська залізниця, здійснено виправлення навантаження, різницю завантаження візків усунули, вагон слідує за призначенням.

Матеріалами справи підтверджується, що спірний вагон був направлений досильною накладною №49322720 на станцію призначення.

З огляду на викладене, посилаючись на виявлену за наслідками зважування вагону №67427955 комерційну несправність, що загрожує безпеці руху, а саме нерівномірне завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення неустойки у розмірі 218810,00 грн.

24.12.2024 ухвалено оскаржуване рішення.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Статтею 306 ГК України передбачено, що перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Частина 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується із ч. 2 ст. 908 ЦК України, встановлює, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 2, 3 ст. 909 ЦК України).

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 ГК України).

Таким чином, права і обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках.

Відносини залізниці з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регулюються Законом України "Про залізничний транспорт".

Згідно з ст. 3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається із законів України "Про транспорт", "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України. Нормативно-правові акти, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. № 457 (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (ст. 2 Статуту).

Згідно з ст. 4 Статуту перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Відповідно до ст. 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів; б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України; г) інші нормативні документи.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №36975983/2020-002 від 20.03.2020, предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг і проведення розрахунків за ці послуги.

Відтак, правовідносини, за якими виник спір між сторонами у справі, є правовідносинами з перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні вантажу, відправником якого є відповідач.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що Перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Таким документом, зокрема, є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (далі - СМГС), до якої Україна долучилась 05.06.1992.

Відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у разі, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 СМГС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права (§ 1 ст. 5 СМГС).

Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 СМГС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 СМГС).

Вагон для перевезення вантажу надає перевізник або відправник. Для перевезення надаються вагони, допущені до обігу в міжнародному сполученні (§ 6 ст. 14 СМГС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 СМГС).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення; правила перевезення вантажів - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Відповідно до п. 7.1 розділу 2 (накладна) Правил перевезення вантажів додаток 1 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразка за формою, наведеною в додатку 1 до цих правил. Накладна оформлюється і пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником і перевізником відповідно до приписів цих правил.

У накладній повинні міститися такі відомості: найменування відправника і його поштову адресу; найменування одержувача і його поштову адресу; найменування договірного перевізника; найменування залізниці і станції відправлення; найменування залізниці і станції призначення; найменування прикордонних станцій переходів; найменування вантажу і його вод; номер відправки; рід упаковки; кількість місць вантажу; маса вантажу; номер вагона (контейнера), ким надано вагон для перевезення вантажу (відправником або перевізником); перелік супровідних документів, прикладених відправником до накладної; про оплату провізних платежів; кількість і знаки пломб; спосіб визначення маси вантажу; дата укладення договору перевезення (§ 1 ст. 15 СМГС).

У накладній крім відомостей, зазначених у § 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститися такі відомості: найменування наступних перевізників; заяви відправника, що стосуються вантажу; припортові залізничні станції і порти передачі на водний транспорт; інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів (§ 2 ст. 15 СМГС).

Пунктом 8 розділу 2 (накладна) Правил перевезення вантажів додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначено правило по заповненню накладної.

Так, у пункті 8 розділу 2 (накладна) Правил перевезення викладені пояснення (приписи) щодо заповнення накладної, відповідно до яких у графі 17 накладній "Кількість місць" при перевезенні вантажу навалом, насипом або наливом проставляється відмітка "навалом", "насипом", "наливом" відповідно; у графі 18 накладній "Маса (в кг)" відправником вказується маса вантажу брутто, маса тари, загальна маса вантажу брутто; у графі 20 "Завантажено" проставляється відмітка "перевізник" або "відправник" в залежності від того, хто здійснював навантаження вантажу в вагон: перевізник або відправник; у графі 21 "Спосіб визначення маси" відправником проставляються відповідні відмітки "на вагах" (вказується тип ваг), "за трафаретом", "за стандартом", "за обміром", "за виміром", "за лічильником".

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання договору перевезення у квітні 2024 року позивач прийняв до перевезення вантаж, відправником якого є ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" зі станції Удачна Донецька область до станції Сиерна над Тисоу (Словакія) за залізничною накладною №49322720 у вагоні №67427955 (вантаж уголь битуминозний коксующийся).

Вантажовідправником (відповідачем) у накладній графа 17 вказано що вантаж насипом, графа 18 вказано відомості щодо ваги вантажу 139 300кг, у графі 20 накладної наявні відомості що вантаж завантажено саме відправником, у графі 21 спосіб визначення маси вагонні ваги, статичні. Таким чином, саме відповідачем підтверджено правильність внесених відомостей, як і взята на себе відповідальність, в тому числі за правильність навантаження.

Навантаження вантажу повинно проводитися в технічно справні, придатні для перевезення даного вантажу і очищені вагони (§ 1 ст. 19 СМГС).

Згідно з п. 3.10.3 глави 11 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення вантаж у вагоні розміщують рівномірно по всій площі підлоги вагона висотою навантаження не менше ніж на 100 мм нижче дверного огородження.

Пунктом 4.3 глави 1 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення передбачено, що загальний центр ваги вантажів повинен розташовуватися, як правило, на лінії перетину поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. У випадках, коли дана вимога не може бути виконана з об`єктивних причин (геометричні параметри вантажу, умови розміщення та кріплення), допускається зміщення центру ваги вантажів щодо поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. Допустима величина зміщення центру ваги в поздовжньому напрямку (відносно поперечної площині симетрії) при навантаженні вантажу і при перевірках на шляху прямування визначається відповідно до таблиці 9 в залежності від загальної маси вантажу у вагоні.

У відповідності з Міжнародним Стандартом ГОСТ 22235 у разі необхідності несиметричного розміщення вантажу в випадку розміщення вантажу у вагоні різниця у завантаженні візків не повинна перевищувати для 4-вісних вагонів 10 т; 6-вісних - 15т; 8-вісних - 20т. Навантаження, на кожен з візків не повинно перевищувати більше половини вантажопідйомності вагона.

Отже, навантаження на кожен візок не повинне перевищувати половину вантажопідйомності вагону, які відповідно до додатку 2 пункту 7 Керівництва з накладної ЦІМ/СМГС додатку 6 до СМГС оформлення перевізних документів відображаються в графі 19 накладної.

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§ 3 ст. 19 СМГС).

Визначення маси вантажу здійснюється у відповідності з Правилами перевезення вантажів (§ 5 ст. 19 СМГС).

За приписами п.6.4 Правил перевезення вантажів, що є Додатком 1 до СМГС, завантажений відправником вантаж, який перевозиться навалом або насипом у вагонах відкритого типу, перевізник приймає до перевезення перевіряючи рівномірність поверхні вантажу та відсутність виїмок у вантажі, без перевірки його маси.

Особа, яка провадить навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, ИТЕ і АТС, а також за всі наслідки незадовільного навантаження (§3 статті 19 СМГС).

Перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством (§ 1 ст. 23 СМГС).

Стаття 5 СМГС передбачає, що за відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права.

Як встановлено ч. 1 ст. 11 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення (п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення).

Таким чином, позивач не зобов`язаний здійснювати перевірку маси та кількості вантажу завантаженого відправником, при цьому він не позбавлений права перевірити правильність відомостей про вантаж, визначених у накладній.

Судом встановлено, що позивачем шляхом візуального огляду було прийнято до перевезення вантаж, відправником якого є відповідач у справі. Зважування вагону №67427955, перевірка завантаження візків перевізником не здійснювалося, такі дії не входить до обов`язку перевізника.

Отже, перевізник на станції відправлення міг не встановити комерційну несправність вагону, а тому позивач здійснюючи комерційний огляд на станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці у відповідності до приписів Правил комерційного огляду поїздів і вагонів виявив відповідні порушення.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 ЦК України).

Згідно параграфу 6 статті 28 СМГС якщо під час перевезення або видачі вантажу виникли перешкоди з причин, які не залежать від перевізника, то перевізнику повинні бути оплачені всі додаткові провізні платежі і витрати понесені ним у зв`язку з даними перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Відповідно до параграфів 1-2 ст. 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Передбачені даним параграфом неустойки перевізник вправі стягнути незалежно від стягнення можливої шкоди та інших неустойок, сплачених відправником або отримувачем у відповідності з умовами СМГС.

Стаття 16 СМГС передбачає, що відправник забезпечує достовірність даних та відомостей вказаних ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від невірного, неточного або неповного зазначення цих даних й заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної.

Згідно з пунктом 5 параграфа 3 ст.16 Угоди про міжнародне вантажне сполучення відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що виникли обставини, які загрожують безпеці руху. Неустойка за пунктами 1, 2, 4, 5 цього параграфа стягується відповідно до приписів ст. 31 Сплата провізних платежів і неустойок в п`ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику, який виявив таке порушення.

Відповідно до пункту 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Отже, відповідна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якими чітко визначено розмір штрафу. При цьому, неустойка стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків.

Якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому статтею 31 Сплата провізних платежів і неустойок і статтею 32 Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу цієї Угоди, перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально (§ 2 ст. 23 СМГС).

Перевізник складає комерційний акт, якщо при перевірці вантажу під час його перевезення або видачі констатує: невідповідність найменування, маси або кількості місць вантажу відомостям, зазначеним у накладній; невідповідність маркування на місцях вантажу відомостям, зазначеним у накладній про знаках (марках) місць вантажу, станцію і залізницю призначення, одержувача, кількості місць вантажу; пошкодження (псування) вантажу; відсутність накладної або окремих її листів з даного вантажу або вантажу по даній накладній (втрата) (§ 1 ст. 29 СМГС).

Параграфом 5 ст. 31 Угоди про міжнародне вантажне сполучення передбачено, що провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року №113).

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами; один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами (пункт 3 Правил складання актів).

Отже, акти загальної форми ГУ-23 складаються для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта.

З урахуванням вищенаведеного, належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - різниця завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагону є акт загальної форми ГУ-23, складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування вагонами і контейнерами.

Так, під час прибуття вагону №67427955 з вантажем на попутну станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці була здійснена перевірка вантажу, під час якої за наслідками контрольного зважування вагону позивачем виявлено комерційну несправність, а саме: у вагоні виявлено різницю навантаження візків 2350кг, що перевищує половину вантажопідйомності на вагон 1050кг, вказане підтверджується наявними в матеріалах справи актами загальної форми №2/СМГС від 05.04.2024, №201 від 05.04.2024, №30046 від 05.04.2024.

В матеріалах справи також міститься виписка з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, у якій за порядковим номером 287 міститься запис про результати зважування вагону №67427955, зафіксовано, що різниця навантаження візків у вагоні складає 2350кг, поперечне зміщення центру маси вантажу.

Зважування здійснювалося на вагонних вагах попутної станції, аналогічним способом визначалась маса вантажу й відправником.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, визначено, що ЗВВТ, які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи технічного паспорту ваг засобу ваговимірювальної техніки (ЗВВТ) №14 "вагонні ваги" станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, власником яких є Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень, ваги вагонні тензометричні ВВЕТ-150-ТД.1-ЕП.2-ДП-С, номер під яким ЗЗВТ занесені до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки У2270-06, заводський №032, дата прийняття в експлуатацію 26.12.2012, встановлений виробником строк експлуатації 15 років, місце розташування ЗВВТ колія №10Б ст.Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, міжповірочний інтервал ЗВВТ - 12 місяців, інтервал між оглядами-перевірками ЗВВТ - 6 місяців.

Згідно особливих відміток технічного паспорта (п.13) ваги використовуються для зважування всіх видів вантажів.

Згідно відміток про повірку технічного паспорта, 31.01.2024 ваги вагонні повірені, повірником визначені придатними до використання.

Таким чином, наступний огляд-перевірка ЗВВТ мав відбуватися у липні 2024, відтак станом на дату складання актів загальної форми засіб вимірювальної техніки позивача був повірений належним чином.

В свою чергу, представником відповідача не надано доказів, які б викликали сумніви у достовірності показів зазначеного засобу ваговимірювальної техніки.

На підставі наведених положень СМГС за виявлення нерівномірності завантаження візків, що перевищує половину вантажопідйомності вагонів, позивачем нарахована відповідачу неустойка у розмірі 218810,00грн (провізна плата 43762,00грн х п`ятикратний розмір).

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у виявлених порушеннях відповідачем суду не надано.

Факт зміщення маси спірного вантажу під час транспортування належним чином не доведений відповідачем, є лише припущенням, не надано доказів, що рух вагону вплинув на поздовжнє зміщення центру маси саме у тій величіні, що зумовило відповідну різницю завантаження візків.

Місцевий господарський суд, перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення неустойки, який був розрахований з урахуванням провізної плати вагону №67427955, розмір якої відповідно до накладної №49322720 складає 43762,00грн, вважає арифметично правильним та обґрунтованим. Оскаржуване рішення суду в цій частині не оскаржується з боку відповідача у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд, у разі прийняття судом рішення про задоволення вимог, зменшити розмір стягуваного штрафу до 10% від заявленої суми або у разі якщо суд вважає інакше то до 1 провізної плати.

В обґрунтування своєї позиції відповідач просив суд прийняти до уваги те, що станція Удачна прийняла спірний вагон з вантажем до перевезення без будь-яких зауважень, з огляду на що вважає неправомірним здійснення перевірки та переваження вагону на попутній станції. На думку представника відповідача, оскільки спірний вантаж - вугільний концентрат є сипучім, навантаження здійснювалося насипом, то під час транспортування він міг зміститись і порушити баланс ваги між візками. Відповідач зазначав, що позивач не надано будь-яких доказів шкоди та збитків залізниці, а також той факт, яким чином виявлені залізницею обставини вплинули на безпеку руху.

Також відповідач просив суд врахувати, що ТОВ "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" є об`єктом критичної інфраструктури і наразі здійснення відповідачем господарської діяльності значно ускладнено у зв`язку з постійними обстрілами території м.Покровська та прилеглих територій, у тому числі місце знаходження майнового комплексу та усіх основних засобів підприємства.

Відмова суду у задоволенні зазначено клопотання стало підставою для звернення з апеляційною скаргою у даній справі.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду доводі апеляційної скарги відповідача та вирішення питання про наявність правових підстав для задоволенні заявленої до стягнення суми неустойки враховується наступне.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, місцевим господарським судом не визначено у суду відсутність законодавчо визначеного права на зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки у спірних правовідносинах. Водночас, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення пред`явленої до стягнення неустойки з огляду на те, що відповідачем не доведено, що стягнення неустойки є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар для відповідача та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Разом з тим, відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов й на розсуд суду.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.05.2023 у справі № 904/907/22 при з`ясуванні можливості зменшення штрафу за прострочення доставки вантажу, що покладений на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" і дійшов висновку щодо можливості зменшення таких штрафних санкцій на 50 %.

Вказане, крім іншого, доводить можливість зменшення штрафних санкцій відповідно до норм ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, які визначені законодавством, яке регулює перевезення вантажів на залізниці (Статуту залізниць України та Угоди).

Можливість та правомірність зменшення таких штрафних санкцій підтверджується чисельною практикою Верховного Суду (постанови у справах № 904/1725/22 від 21.04.2023, № 904/124/22 від 20.04.2023 та ін.) та практикою судів апеляційної інстанції (постанови у справах № 910/4744/22 від 25.05.2023; № 904/547/22 від 18.05.2023, № 905/2149/21 від 19.05.2023, № 910/6528/22 від 03.05.2023).

В свою чергу, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Надаючи оцінку характеру допущенного відповідачем порушення, суд також враховує нормативні положення статей 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт", згідно з якими залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв`язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Безпека ? критична сфера, на яку впливають коливання вагона. Під час руху поїзда залізничною колією виникають складні коливальні рухи вагонів та інші нерівномірні рухи інерційних мас, які входять до загальної механічної системи рухомого складу. Сильні коливання можуть збільшити ризик сходження з рейок, особливо коли поїзди рухаються по кривих або на високих швидкостях, тим самим ставлячи під загрозу загальну безпеку поїзда.

Матеріалами справи підтверджується, що навантаження на один з візків вагону перевищило половину вантажопідйомності на вагон, що призвело до можливості настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, відтак, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак створило умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці. З урахуванням цього, у даному випадку неустойка за спірне порушення дисциплінує учасників даних відносин та має кінцеву мету забезпечення безпеки на транспорті.

Тому недотримання технічних вимог, визначених Статутом, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статями 118, 122 Статуту. При цьому, зазначений штраф стягується з вантажовідправника за самий факт порушення.

Щодо посилання відповідача на відсутність у позивача збитків внаслідок допущеного Відповідачем порушення суд зазначає, що за змістом частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків.

У спірних правовідносинах між сторонами неустойка - штраф передбачений законодавством та нарахований позивачем за сам факт порушення, а не із суми понесених збитків (втрат).

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що кризові явища у сфері діяльності відповідача жодним чином не впливають на добросовісність останнього щодо необхідності належного оформлення накладних, а відтак не можуть бути виправданням неналежного виконання ним зазначеного обов`язку й допущеного порушення.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.ст. 42, 44 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Суб`єкти господарювання укладають договори на різних погоджених між ними умовах та здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій.

Отже, фактично суб`єкт господарювання, здійснюючи господарську діяльність, приймає як сприятливі наслідки такої господарської діяльності, так і несприятливі, а тому, підписуючи договір, має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій.

За змістом статті 6 ГК України одними із загальних принципів господарювання є рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання та заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

При цьому повномасштабна агресія, розпочата 24.02.2022, безпосередньо вплинула на можливість обох суб`єктів господарської діяльності здійснювати свою підприємницьку діяльність.

У цілому взаємозв`язок стратегічного значення відповідача, про що він зауважує, судом не виключається, однак сам по собі, а також як підстава для зменшення передбаченого законодавством штрафу, відповідачем не доведений.

Зокрема, відповідачем не доведено, що навантаження здійснювалося в нестандартних умовах, відповідальними особами вантажовідправника, не мали впливу та контролю на процес завантаження (не мав повноважень керувати працівниками) та відображення відповідних відомостей щодо вантажу в накладній.

В свою чергу, посилання відповідача на завищений розмір штрафу є оцінкою розміру штрафу, встановленого чинним законодавством, у порівнянні з його фінансовим становищем як підприємницького товариства.

Заявлена позивачем до стягнення сума штрафу не є занадто великою та можливість цього штрафу негативно вплинути на підприємницьку діяльність відповідача останнім не доведена.

Висновок суду щодо оцінки аргументів, покладених відповідачем в основу заявленої ним заяви про зменшення розміру штрафу, збігається з правовою позицією з аналогічного питання Верховного Суду, викладеного у постанові від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 р. N 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 р. N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених в мотивувальній частині, судом апеляційної інстанції враховано, однак вони не спростовують наведених вище висновків суду та не можуть бути достатньою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на їх обґрунтованість.

Апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення на підставі належних та допустимих доказів.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, наведені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №905/995/24 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" на рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №905/995/24 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Збагачувальна фабрика "Свято-Варваринська" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі № 905/995/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок та строки оскарження постанови апеляційного господарського суду передбачені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 31.03.2025.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко