ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. Справа № 916/227/25
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., за участю секретаря судових засідань Склезь Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" (09170, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Шкарівка, вул. Миру, буд. 4; ),

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (67843, Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Роксолани, вул. Польова, буд. 6; ),

про стягнення 627705,66 грн.

За участю представників сторін:

від позивача адвокат Зудінов О.С., довіреність №1 від 16.01.2025;

від відповідача - не з`явився.

Обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" про стягнення заборгованості у розмірі 627705,66 грн, з яких сума основного боргу у розмірі 382768,44 грн, сума пені у розмірі 80444,20 грн, сума 3% річних у розмірі 9089,05 грн, сума штрафу у розмірі 114830,53 грн та сума інфляційних втрат у розмірі 40573,44 грн. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 справу № 916/227/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Нікітенку С.В.

Ухвалою суду від 27.01.2025 прийнято позовну заяву ТОВ "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/227/25. Справу № 916/227/25 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначити на 25.02.2025 о 10:40 год. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позовну заяву, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня отримання даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 25.02.2025 о 10:40 год. Повідомлено учасників справи про можливість участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Ухвалою суду від 25.02.2025 закрито підготовче провадження у справі № 916/227/25. Призначено справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025 об 11:00 год. Повідомлено учасників справи, що судове засідання призначене на 20.03.2025 об 11:00 год.

Представник відповідача у судове засідання 20.03.2024 не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні 20.03.2025 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві .

У судовому засіданні 20.03.2025 після повернення з нарадчої кімнати судом проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представнику позивача про орієнтовний час складення повного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що 02 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" (надалі продавець або позивач) і Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (надалі покупець або відповідач) був укладений Договір поставки № 02/02-БД (надалі Договір).

Відповідно до умов п. 1.1. Договору в строки, визначені Договором, постачальник зобов`язується передати у власність покупця насіння сільськогосподарських культур (надалі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену Договором грошову суму.

Згідно умов п. 3.2.1. Договору покупець зобов`язаний оплатити вартість (ціну) товару в термін, вказаний в Додатку до Договору.

02 лютого 2024 року між ТОВ "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" і СТОВ НІКОНІЙ-АГРО" був підписаний Додаток № 1 до Договору поставки № 02/02-БД, відповідно до якого продавцем було поставлено товару на суму 210336,00 грн з ПДВ. Покупець зобов`язується здійснити 100 % оплату за товар шляхом перерахування коштів на рахунок продавця строком до 01 квітня 2024 року.

В подальшому, 05 лютого 2024 року між ТОВ "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" і СТОВ "НІКОНІЙ-АГРО" був підписаний Додаток № 2 до Договору поставки № 02/02-БД, відповідно до якого продавцем було поставлено товару на суму 172432,44 грн з ПДВ. Покупець зобов`язується здійснити 100 % оплату за товар шляхом перерахування коштів на рахунок продавця строком до 01 квітня 2024 року.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору здійснив відповідачу поставку Товару на загальну суму 382768,44 грн. Відповідач прийняв товар, жодних претензій стосовно кількості та якості не пред`явив. Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 19, 22).

Проте відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем рахується прострочена заборгованість у розмірі 382768,44 грн.

Позивач зазначає, що за порушення строків виконання зобов`язань за Договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки (4.2. Договору).

Відповідно до умов п. 4.3. Договору в разі прострочення оплати товару за отриманий товар та не виконання обов`язку, що передбачений пунктом 2 Додатку до Договору, покупець також сплачує продавцю штраф в розмірі 30% відсотків від вартості несплаченого товару.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків проведення розрахунків за поставлений товар, позивачем нараховані інфляційні втрати у розмірі 40573,44 грн, пеня у розмірі 80444,20 грн, 3% річних у розмірі 9089,05 грн та штраф у розмірі 114830,53 грн. Загальна сума заборгованості становить 627705,66 грн.

Оскільки відповідачем не виконані договірні зобов`язання, позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 627705,66 грн, з яких: 382768,44 грн сума основного боргу, 40573,44 грн - сума інфляційних втрат, 80444,20 грн - сума пені, 9089,05 грн - сума 3% річних та 114830,53 грн - штраф.

Дані обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до суду.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" підлягають задоволенню, з таких підстав.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

У відповідності до статті 509 ЦК України та статті 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст Договору поставки № 02/02/БД від 02.02.2024, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

У відповідності до ч. 1, ч. 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами статті 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що позивач на виконання умов Договору 05.02.2024 та 07.02.2024 поставив відповідачу товар на загальну суму 382768,44 грн, що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (т. 1, а.с. 19, 20, 22, 23).

Відповідно до умов Договору та Додаткових угод до нього, оплата за поставлений товар здійснюється у строки, які визначені в п. 2 Додаткових угод до Договору.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем в порушення умов п. 2 Додаткових угод до Договору та ч. 1 ст. 530 ЦК України не було здійснено розрахунку з позивачем за поставлений товар в строк до 01.04.2024.

Доказів сплати, заперечень або спростування заявленої до стягнення суми основного боргу у розмірі 382768,44 грн відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 382768,44 грн, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 40573,44 грн, суми пені у розмірі 80444,20 грн, суми 3% річних у розмірі 9089,05 грн, суми штрафу у розмірі 114830,53 грн, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК країни, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України встановлено, що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частинами першою, другою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних основними складовими частинами нарахування є сума заборгованості, період заборгованості та розмір процентів та коефіцієнтів, які діють у такий період.

Право на нарахування штрафних санкцій сторони узгодили в розділі 4 Договору.

За порушення строків виконання зобов`язань за цим Договором сторона, яка допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, нарахованої на суму простроченого зобов`язання за кожен день прострочки (п. 4.2. Договору).

Відповідно до умов п. 4.3. Договору в разі прострочення оплати товару за отриманий товар та не виконання обов`язку, що передбачений пунктом 2 Додатку до Договору, покупець також сплачує продавцю штраф в розмірі 30% відсотків від вартості несплаченого товару.

Судом перевірено правильність виконаних позивачем розрахунків інфляційних витрат, пені, 3% річних, штрафу, та встановлено, що вони є вірними.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 40573,44 грн, суми пені у розмірі 80444,20 грн, суми 3% річних у розмірі 9089,05 грн та суми штрафу у розмірі 114830,53 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "НІКОНІЙ-АГРО" (67843, Одеська обл., Овідіопольський р-н., с. Роксолани, вул. Польова, буд. 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОХІМГРУПА КОМПАНІЙ" (09170, Київська обл., Білоцерківський р-н., с. Шкарівка, вул. Миру, буд. 4; ) суму основного боргу у розмірі 382768,44 грн, суму пені у розмірі 80444,20 грн, суму 3% річних у розмірі 9089,05 грн, суму штрафу у розмірі 114830,53 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 40573,44 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 7532,47 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 25.03.2025.

Суддя Нікітенко С.В.