ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

(додаткова)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. Справа№ 910/8654/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: не з`явились,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши заяву представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Грінвіль Парк Київ" адвоката Батрина М.В. про стягнення витрат на професійну правову допомогу

при розгляді апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіль Сервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 (повний текст складено 19.11.2024)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 (повний текст складено 02.12.2024)

у справі № 910/8654/24 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Грінвіль Парк Київ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіль Сервіс"

про зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

10.03.2025 до апеляційної інстанції через систему «Електронний суд» від представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Грінвіль Парк Київ" (далі - ОСББ) адвоката Батрина М.В. надійшла заява, в якій він просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінвіль Сервіс» (далі - Товариство) на користь ОСББ витрати на професійну правничу допомогу у сумі 40 000,00 грн.

Заявник повідомляє, що на виконання вимог п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України у відзиві на апеляційну скаргу зазначав, що у зв`язку із розглядом справи очікує понести витрати у сумі 40 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу).

Також зазначає, що на виконання вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України у відзиві ОСББ заявило, що докази судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що зумовлено тим, що кінцева сума витрат залежить від результату судового розгляду; відповідно, акт приймання-передачі наданих послуг між позивачем та адвокатом може бути складений тільки після постановлення судом відповідного судового рішення, яким завершиться розгляд справи.

Позивач просить врахувати, що заявлені судові витрати є цілком співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатами роботами, а також важливістю справи для сторін, оскільки в даному випадку здійснено захист прав понад 300 співвласників багатоквартирного будинку та досягнуто результату у вигляді зобов`язання відповідача надати співвласникам будинку інформацію, яку він роками приховував та одержання якої дозволить співвласникам досягти в подальшому значного перерахунку плати за послугу з управління за останні роки.

Окремо заявник зауважує, що згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

До заяви ОСББ долучило договір №28.06.2024-1 від 28.06.2024 про надання правової допомоги, додаткову угоду від 23.12.2024 до договору №28.06.2024-1, акт від 09.03.2025 приймання-передачі наданих послуг.

25.03.2025 від ОСББ надійшла заява, у якій позивач просить розглянути подану ним заяву за наявними матеріалами, без його участі. Заявник повідомляє, що позицію та вимоги за заявою про ухвалення додаткового судового рішення підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, стягнути з Товариства на користь ОСББ 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду заяви по суті.

Згідно з протоколами передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (кладу суду) від 10.03.2025 заяву передано колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 прийнято до розгляду заяву представника ОСББ адвоката Батрина М.В. про стягнення витрат на професійну правову допомогу. Розгляд заяви призначено на 26.03.2025.

Позиції учасників справи.

Товариство надало клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (заперечення на заяву про стягнення судових витрат), у якому просить заяву ОСББ, в інтересах якого діє адвокат Батрин М.В., про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Відповідач вважає подану ОСББ заяву безпідставною, недоведеною, бездоказовою, а заявлені до стягнення суми - неспівмірними.

Товариство зауважує, що у судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2025, представник позивача адвокат Батрин М.В. вимог щодо стягнення з апелянта за наслідками розгляду справи в апеляційному суді не заявляв та про подання по завершенню справи відповідних доказів суду не повідомляв, що є процесуальним порушенням, яке унеможливлює задоволення поданої заяви.

Відповідач вважає, що оскільки договори про надання правової допомоги, які були укладені задовго до закінчення судових дебатів по справі на стадії її апеляційного перегляду, були вперше подані після прийняття апеляційним судом постанови, то разом з сукупним аналізом норм ч. 2, 4, 8 ст. 80, ст. 221 ГПК України можливо незаперечно встановити, що надані позивачем договори не можуть бути прийняті судом до розгляду в якості доказів витрат на правничу допомогу.

Товариство також посилається на позицію Верховного Суду у постанові від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

На думку відповідача, оскільки представник позивача визначеної абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України заяви в судовому засіданні не зробив та з урахуванням наведених обставин порушив порядок подання доказів несення таких витрат, у задоволенні заяви ОСББ має бути відмовлено.

Товариство відзначає неподання позивачем детального опису робіт та зауважує, що позивач як обґрунтування надання детального опису робіт вказав виключно на укладення договору на правову допомогу та акт наданих послуг до нього; жодних відомостей щодо переліку, обсягу виконаних адвокатом робіт, витраченого часу тощо в поданій заяві не вказано.

Відповідач вважає, що оскільки ОСББ не надало доказів оплати ним вартості наданих адвокатом послуг, до того ж судовий розгляд у справі відбувся за одне судове засідання - 05.03.2025, на якому інтереси ОСББ представляв керівник ОСББ, з урахуванням реальних ринкових цін на такі послуги вартість дійсних понесених ОСББ витрат на правову допомогу не може перевищувати 500,00 грн, стягнення яких можливе виключно за умови неврахування судом допущених ОСББ процесуальних порушень, що наведені вище.

Обставини справи, встановлені апеляційним господарським судом.

У липні 2024 року ОСББ звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило зобов`язати Товариство вчинити дії - надати інформацію, запитувану листами №24.08.2023-1 від 24.08.2023, №24.08.2023-2 від 24.08.2023 та №24.08.2023-3 від 24.08.2023.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 позов задоволено частково. Зобов`язано Товариство надати ОСББ інформацію згідно з переліком, наведеним у резолютивній частині цього рішення. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 заяву ОСББ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Товариства на користь ОСББ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. У поданій апеляційній скарзі скаржник просив рішення Господарського суду міста Києва від 19.112024 у справі № 910/8654/24 скасувати та постановити нове, яким позовну заяву ОСББ до Товариства про зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/8654/24 скасувати.

ОСББ надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечило, навело власні доводи на їх спростування та просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін як законні та обґрунтовані.

У відзиві позивач зазначив, що у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції очікує понести витрати у сумі 40 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) та заявив, що докази таких витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, що зумовлене тим, що кінцева сума витрат залежить від результату судового розгляду.

02.01.2025 до апеляційної інстанції від представника ОСББ адвоката Батрина М.В. надійшла заява про участь в усіх судових засіданнях у цій справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 задоволено заяву представника ОСББ адвоката Батрина М.В. про участь у судовому засіданні, призначеному на 10.02.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Судове засідання, призначене на 10.02.2024, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 призначено судове засідання на 05.03.2025 та доручено представнику ОСББ адвокату Батрину М.В. забезпечити проведення судового засідання у справі №910/8654/24 в режимі відеоконференції 05.03.2025.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/8654/24 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/8654/24 залишено без змін.

З наявних у матеріалах справи та наданих із заявою, що розглядається, документів суд встановив таке.

28.06.2024 ОСББ (клієнт) уклало з адвокатом Батрином Максимом Віталійовичем (адвокат) договір №28/06/2024-1 про надання правової допомоги (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого клієнт дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому правову допомогу: вивчити надані клієнтом матеріали та виготовити для подання до суду позовну заяву про зобов`язання Товариства надати клієнту інформацію, запитувану листами №24.08.2023-1 від 24.08.2023, №24.08.2023-2 від 24.08.2023 та №24.08.2023-3 від 24.08.2023.

23.12.2024 сторони уклали додаткову угоду до договору, якою у зв`язку з поданням Товариством апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та додаткове рішення від 02.12.2024 у справі №910/8654/24 внесли до договору зміни / доповнення.

Так, сторони виклали розділи 1, 4 в іншій редакції.

Зокрема, доповнили його розділ 1 п. 1.4 такого змісту: клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, дає завдання-доручення, а адвокат зобов`язується відповідно до завдання-доручення клієнта надати йому правову допомогу: здійснити представництво інтересів клієнта в апеляційному суді у провадженні за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та додаткове рішення віл 02.12.2024 у справі №910/8654/24.

Пункт 4.2 розділу 4 договору сторони виклали в такій редакції: гонорар адвоката (фіксований розмір гонорару) за надання правової допомоги, визначеної п. 1.4 договору, становить 40 000,00 грн. Вказана сума сплачується у повному обсязі у 45-денний строк з дати ухвалення судом судового рішення на користь клієнта.

Вказана у п. 4.2 ціна є фіксованим розміром гонорару та не вираховується погодинно. Фактичний об`єм наданих послуг не впливає на ціну договору та розрахунки (п. 4.5 в редакції додаткової угоди від 23.12.2024).

09.03.2025 сторони підписали акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги, згідно з яким на виконання п. 1.4 договору адвокат відповідно до завдання-доручення клієнта надано йому правову допомогу - здійснити представництво інтересів клієнта в апеляційному суді у провадженні за апеляційною скаргою Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 та додаткове рішення від 02 12.2024 у справі № 910/8654/24.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

А отже, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - у разі фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом у наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість (однієї) години роботи того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору і привели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

А тому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема в абз. 2 підп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 він наголосив на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Так, ч. 3 ст. 126 ГПК України визначає, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що ч. 3 ст. 126 ГПК України не визначає конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм у оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Окрім цього у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані ОСББ докази понесених витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розмір заявлених Бюро витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 40 000,00 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції, отже їх розмір є необґрунтованим у зазначеному вище розмірі.

Суд вважає, що справедливим, обґрунтованим та доведеним буде часткове задоволення заяви ОСББ частково, у сумі 20 000,00 грн. Такий розмір відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співмірними з виконаною роботою у суді апеляційної інстанції. При цьому колегія суддів бере до уваги, що правова позиція позивача у справі не змінювалась, а отже не потребувала додаткової об`ємної роботи з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, яку склав і підписав адвокат Батрин М.В., а справу було розглянуто за одне судове засідання.

Доводи Товариства про те, що у судовому засіданні, яке відбулось 05.03.2025, представник позивача адвокат Батрин М.В. вимог щодо стягнення з апелянта за наслідками розгляду справи в апеляційному суді не заявляв та про подання по завершенню справи відповідних доказів суду не повідомляв, що є процесуальним порушенням, яке унеможливлює задоволення поданої заяви, колегія суддів оцінює критично і зазначає, що відповідну заяву ОСББ зробило у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд звертає увагу Товариства на висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.02.2024 у cправі №910/9714/22:

6.22. Частиною восьмою статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

6.21. Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що обов`язку суду щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу передує подання стороною відповідної заяви.

6.22. Водночас на підтвердження докази на підтвердження розміру витрат сторони на професійну правничу допомогу можуть бути подані у такому порядку: 1) докази можуть бути подані до закінчення судових дебатів у справі; 2) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву.

6.23. Наведені вище положення ГПК у сукупності дають підстави дійти висновку про те, що сторона спору має обов`язок заявити про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу та подати докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Такий обов`язок сторони чітко визначено у статтях 124, 126, 221 ГПК України.

6.24. Разом з тим процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21 та від 19.01.2024 у справі №910/2053/20.

6.25. Водночас положення частини восьмої статті 129 ГПК України підлягають застосуванню судом під час дослідження обставин стосовно дотримання стороною порядку та строків подання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, і у разі дотримання стороною цих вимог, суд здійснює розподіл судових витрат. У разі не дотримання стороною порядку та строків на подання таких доказів суд залишає таку заяву без розгляду.

Отже, подання ОСББ доказів (Товариство зазначає про договори про надання правової допомоги, які були укладені задовго до закінчення судових дебатів по справі на стадії її апеляційного перегляду) після ухвалення судом постанови за результатами апеляційної скарги не є порушенням процесуального закону, як це вважає Товариство. Колегія суддів додатково відзначає, що договір №28/06/2024-1 від 28.06.2024 про надання правової допомоги ОСББ надало у матеріали справи ще під час розгляду справи у суді першої інстанції і цей договір був предметом дослідження місцевим судом.

Доводи Товариства про те, що інтереси ОСББ у єдиному судовому засіданні 05.03.2025 представляв його керівник, колегія суддів оцінює критично та зазначає про учать представника ОСББ Батрина М.В. у цьому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, про що свідчить зокрема протокол зазначеного судового засідання.

Відхиляючи доводи Товариства щодо детального опису робіт (наданих послуг), колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові 16.11.2022 у справі №922/1964/21, наведених вище за текстом цієї постанови.

В оцінці доводів Товариства про ненадання ОСББ доказів оплати наданих послуг колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що заява ОСББ підлягає задоволенню частково, у сумі 20 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 244, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Грінвіль Парк Київ" адвоката Батрина М.В. про стягнення витрат на професійну правову допомогу задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінвіль Сервіс" (03035, м. Київ, вул. Липківського Василя Митрополита, буд. 45; ідентифікаційний код 43854923) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Грінвіль Парк Київ" (04050, м. Київ, вул. Пимоненка Миколи, буд. 19; ідентифікаційний код 44496019) 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/8654/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.03.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак