ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. Справа №914/2168/24

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

секретаря судового засідання Бабій М.М.

розглянувши в закритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Локал Стейт від 31.12.2024 (вх. №ЗАГС 01-05/5/25 від 01.01.2025)

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2024

у справі № 914/2168/24

за позовом: Міністерства оборони України, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Локал Стейт (надалі

ТзОВ Локал Стейт), м. Львів

про: стягнення пені в сумі 338 913,97 грн. та штрафу в розмірі

418 110,00 грн.

з участю представників:

від позивача: Шведа О.Б.;

від відповідача: не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ «Локал Стейт» про стягнення пені в сумі 338 913,97 грн. та штрафу в розмірі 418 110,00 грн. всього 807 023,97 грн.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідачем не виконано своєчасно зобов`язання щодо поставки товару по договору № 286/3/23/212 від 30.03.2023 про постачання для державних потреб товарів речової служби, яким визначений термін постачання до 30.06.2023 (включно). Товар у кількості 37220 шт. на суму 4 446 301,20 грн. поставлено 30.08.2023, а у кількості 12 780 шт. на суму 1 526 698,80 грн. поставлено 19.09.2023, тобто, з порушенням строку постачання встановленого п.1.3. договору. З врахуванням п.7.2. та 7.3. договору позивачем нараховано 338 913,97 грн. пені та 418 110,00 грн. штрафу, які просить стягнути в примусовому порядку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 05 грудня 2024 року у справі № 914/2168/24 позов задоволено. Стягнуто з ТзОВ «Локал Стейт» на користь Міністерства оборони України пеню в сумі 338913,97 грн., штраф в сумі 418 110,00 грн. та витрати на сплату судового збору в сумі 9684,29 грн. Відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення сум нарахованої неустойки.

При ухваленні рішення, суд виходив з того, що відповідачем договірне зобов`язання по договору № 286/3/23/212 від 30.03.2023 виконано з простроченням, що підтверджується видатковими накладними: №14 від 30.08.2023 стосовно поставки товару в кількості 37220 шт. та №18 від 19.09.2023 стосовно поставки товару в кількості 12780 шт. Відтак, суд, враховуючи положення підп. 7.3.2 п.7.3. договору, визнав обґрунтованими позовні вимоги щодо нарахування пені в сумі 338913,97 грн. та штрафу в сумі 418 110,00 грн. Щодо клопотання про зменшення стягнення суми неустойки на 99%, то суд дійшов висновку, що таке клопотання є необґрунтованим з посиланням, зокрема на те, що ТзОВ «Фабрика військового одягу» поставлено відповідачу товар 21.07.2023 (в кількості 22766 шт.) та 26.07.2023 (в кількості 24234 шт.), проте позивачу відповідачем поставлено даний товар лише 30.08.2023 (у кількості 37220 шт.) та 19.09.2023 ( у кількості 12780 шт.). При цьому, обгрунтованих причин та об`єктивних перешкод для здійснення поставки товару після отримання від контрагента відповідач не навів.. Висновок Вінницької торгово-промислової палати від 30.03.2023 не взято до уваги з посиланням на те, що такий не стосується спірного договору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТзОВ «Локал Стейт» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення в частині стягнення пені та штрафу за прострочку поставки товару на строк понад 30 днів прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема п.6 ч.1 ст. 3, ст. ст. 551, 614 ЦК України, ст. 233 ГК України , ст. ст. 73, 74, 76-79, 236, 237, 238 ГПК України. Окрім цього зазначає, що суд безпідставно прийняв позовну заяву до розгляду, оскільки таку підписано не уповноваженою особою, чим не дотримано вимог ст. ст. 244, 245 ЦК України, ст. ст. 56, 58, 60, ч.4 ст. 170, ч.1 ст. 226 ГПК України, а також не навів мотивів, чому ним не враховані правові висновки з питань самопредставництва, що викладені у постановах Верховного Суду. Також скаржник звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що хоча б одна з військових частин зверталась до позивача або іншого уповноваженого суб`єкта з питань видачі їм речового майна, яке не поставив відповідач, для потреб військової частини, що, на його думку, також спростовує доводи щодо підриву обороноздатності через невиконання контракту. Скаржник звертає увагу на непідсудність даної справи Господарському суду Львівської області, про що було подано обґрунтоване клопотання, однак, було відхилено ухвалою суду від 05.12. Просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2024 у справі № 914/2168/24 та направити справу на розгляд Господарського суду міста Києва.

Міністерство оборони України у письмових поясненнях від 10.03.2025 заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що згідно з нормою ст. 617 ЦК України, порушення контрагентом відповідача ТзОВ «Фабрика військового одягу» строку поставки товару не зумовлює виникнення правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення своїх зобов`язань за договором, укладеним з позивачем. Твердження відповідача про те, що позивач не зазнав матеріальних збитків через несвоєчасну поставку, вважає необгрунтованим та зазначає, що останнього неодноразово повідомлялось, що виконання відповідачем умов договору стосовно строку поставки необхідно було для своєчасного матеріального забезпечення Збройних Сил України, відповідно, своєчасна поставка товарів, необхідних для забезпечення потреб військовослужбовців має першочергове значення в умовах війни. Спірні відносини стосуються забезпечення обороноздатності країни в період дії особливого стану. Неналежне виконання своїх зобов`язань відповідачем, який вільно, діючи на власний ризик, усвідомлюючи і ту загальновідому обставину, яка не підлягає доведенню, про особливий період, в якому функціонують воєнні органи державної влади та Збройні Сили України, взяв на себе зобов`язання і, розуміючи, що неналежне виконання договору має негативний впив на обороноздатність країни та на репутацію МО України, що також має бути враховано судом. Щодо твердження скаржника про непідсудність даної справи Господарському суду Львівської області, то позивач зазначає, що інформація, яка міститься у матеріалах справи не віднесена у встановленому порядку до державної таємниці. В обґрунтування своїх доводів покликається на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі № 910/8425/19, від 09.06.2022 у справі №910/8425/19 та у постанові Західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №914/2356/24. Просить апеляційну скаргу ТзОВ «Локал Стейт» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2024 - без змін.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що в суді першої інстанції позивачем заявлялось клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні з метою не допущення опублікування інформації про постачання товару для потреб Збройних Сил України, яка є службовою інформацією з обмеженим доступом і охорона якої зумовлена необхідністю захисту інтересів національної безпеки та оборони.

У відповідності до положень ч. ч. 8-9 ГПК України розгляд справи у закритому судовому засіданні проводиться у випадках, коли відкритий судовий розгляд може мати наслідком розголошення таємної чи іншої інформації, що охороняється законом, необхідності захисту особистого та сімейного життя людини, а також в інших випадках установлених законом.

Суд першої інстанції розгляд справи №914/2168/24 проводив у закритому судовому засіданні.

Відтак, з врахуванням викладеного , суд апеляційної інстанції протокольною ухвалою ухвалив подальший розгляд даної справи також проводити у закритому судовому засіданні, що відображено в протоколі судового засідання від 11.03.2025.

В судове засідання 11.03.2025 з`явився представниця позивача, яка надала пояснення по суті апеляційної скарги.

Відповідач (скаржник) участі уповноваженого представника в судове засідання 11.03.2025 не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 20.01.2025, шляхом надіслання такої до електронного кабінету і така отримана 21.01.2025 23:11.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка сторін у справі не визнавалася судом обов`язковою, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, справу може бути розглянуто при відсутності уповноваженого представника відповідача у справі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, Західний апеляційний господарський встановив таке.

30.03.2023 Міністерством оборони України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Локал Стейт» (Постачальник) укладено договір № 286/3/23/22 про постачання для державних потреб товарів речової служби (а.с.23-30), згідно з п.1.2. якого постачальник зобов`язується у 2023 році поставити замовнику товар в асортименті, комплектності, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі, а замовник забезпечити приймання та оплату товару.

Згідно з п 1.6. договору підставою для укладення договору є абзац третій пункту 9 постанови КМ України від 11.11.2022 №1275 «Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану».

Згідно з п. 5.2. договору строк поставки товару визначений у специфікації до договору.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що місцем поставки товару (партій товару) є одержувачі замовника (об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України), що зазначені у рознарядці та ростовці Міністерства оборони України, які є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1 та додаток №2), згідно з розрахунком поставки та обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень.

Згідно з додатком 1 до договору від 30.03.2023 №286/3/23/22 (а.с.31) підприємству сплановано відвантаження: спідня білизна (18310000-5) 50 000 шт. до 30.06.2023.

На виконання умов вказаного договору ТзОВ «Локал Стейт» було здійснено поставку товару (спідньої білизни) Міністерству оборони України на підставі видаткових накладних: №14 від 30.08.2023 в кількості 37220 шт. на суму 4 446 301, 20 грн та №18 від 19.09.2023 в кількості 12780 шт. на суму 1 526 698, 00 грн.

Отже, товар (спідня білизна) в кількості 50 000 шт було поставлено з порушенням строку постачання, визначеного у п. 1.3 договору до 30.06.2023.

Згідно з підп. 7.3.2. п.7.3. договору за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості невчасно поставленого товару.

Згідно з розрахунком, наведеного в позовній заяві, сума штрафу 7% становить 418 110,00 грн. та пені - 338913,97 грн.(а.с.3-4, позовної заяви).

25.10.2023 Міністерство оборони України звернулося до ТзОВ «Локал Стейт» з претензією про оплату нарахованих штрафних санкцій на суму 807 023,97 грн. (а.с.50-52). Однак, вказана претензія відповідачем залишена без відповіді та задоволення.

Наведені обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо)або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника його виконання. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч-ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як зазначалося вище, сторонами укладено договір № 286/3/23/22 про постачання для державних потреб товарів речової служби з додатками та додатковими угодами до нього (а.с.23-37).

Судом встановлено, що товар у кількості 50 000 шт. поставлено з порушенням строку, передбаченого п.1.3. договору до 30.06.2023. Товар на суму 4 446 301,2 грн згідно з видатковою накладною №14 від 30.08.2023, посвідченням № 962 від 30.08.2023, тобто, прострочення склало 60 календарних днів (липень -341 день , серпень 29 днів). Товар на суму 1 526 698, 80 грн згідно з видатковою накладною №18 від 19.09.2023, посвідченням №1010 від 19.09.2023 , прострочення склало 80 календарних днів (липень -31 день, серпень -31 день, вересень 18 днів).(а.с.38-49).

Згідно з підп. 7.3.2. п.7.3. за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення. За прострочення понад 30 календарних днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості невчасно поставленого товару.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з розрахунком, наведеного в позовній заяві, вбачається, що сума штрафу 7% складає 418 110,00 грн. та пені 338913,97 грн. (а.с.3-4 позовної заяви).

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку даного розрахунку, дійшов висновку, що такий є арифметично вірним, що сторонами не заперечувалось.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено ряд клопотань.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду (а.с.181-189) з підстав відсутності належних доказів на підписання позовної заяви Салівоном Д.О., суд апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, з підстав того, що повноваження Салівона Д. на самопредставництво інтересів Міністерства оборони України підтвердженні Положенням про Головне управління Військової юстиції, довіреністю від 05.11.2024, наказом Міністерства оборони України №55 від 21.09.2023 (а.с.248-250).

Щодо клопотання про передачу справи №914/2168/24 на розгляд до Господарського суду м. Києва (а.с.230-237) з підстав того, що матеріали справи містять державну таємницю.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.12.2024 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Господарського суду міста Києва (за виключною підсудністю) з підстав того, що інформація, яка міститься у матеріалах справи, не віднесена у встановленому порядку до державної таємниці. Наказом Міністерства оборони України №605 від 17.10.2023 затверджено перелік відомостей Міноборони, які містять службову таємницю, відповідно до якого інформація, що міститься у спірному договорі № 286/3/23/212 є службовою таємницею (а.с.261-263).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги в контексті вище описаних ухвал, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що ухвали є обґрунтованими та прийнятті у відповідності до норм процесуального права та матеріалів справи.

Щодо клопотання, викладеного у відзиві на позов про зменшення до 99% нарахованих штрафних санкцій (а.с.92-104) з підстав того, що порушення строків поставки товару відповідачем частково зумовлена рядом обставин переборної сили та не залежали від волі відповідача, в задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено повністю, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач, зокрема, покликається на землетрус у Туреччині (06.04.2024), що спричинило до невиконання контракту; 10.04.2023 відповідачем укладено інший договір №10/04-23-Т із ТзОВ «Фабрика військового одягу», яке зобов`язалось поставити відповідачу спідню білизну (труси чоловічі 50 000,00 шт.) до 28.06.2023, однак, умов договору не виконало..

Відповідно до статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у частині першій статті 550 ЦК України.

Водночас, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Поряд з цим, відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Суд зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не наведеного обгрунтованих поважних причин та об`єктивних перешкод для здійснення поставки товару вчасно. Наведені відповідачем підстави для зменшення штрафних санкцій не заслуговують на увагу суду.

Долучений відповідачем висновок Вінницької торгово-промислової палати від 30.03.2023 не стосується спірного договору, а тому такий правомірно не взято до уваги, як доказ у даній справі.

Доказів того, що у відповідача складне фінансове становище матеріалами справи не містять.

Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір про закупівлю для державних потреб товарів речової служби (за кошти Державного бюджету) погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання. Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань. Необхідно врахувати, що ТзОВ «Локал Трейд», як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір, а також додаткові угоди до нього, усвідомлювало, що дати виконання відповідних робіт визначені календарним планом, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Колегія суддів зазначає, що, оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за договором, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що оборона України, захист її суверенітету територіальної цілісності і недоторканності, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, Збройних Сил України, справою всього народу.

Прагнучи до мирного співіснування з усіма державами, Україна підтримує свою обороноздатність на рівні оборонної достатності для захисту від агресії.

Основи організації оборони та повноваження державних органів по її забезпеченню, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб щодо зміцнення обороноздатності країни встановлює Закон України "Про оборону України".

Статтею 3 Закону України "Про оборону України" передбачено, що підготовка держави до оборони в мирний час, серед іншого часу включає забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою та іншою технікою, а також створення високоефективних засобів збройної боротьби.

Безпосереднє керівництво Збройними Силами України здійснює Міністерство оборони України, яке відповідно до статті З та частини першої статті 10 Закону України "Про оборону України", Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №671 є центральним органом виконавчої влади і військового управління, що забезпечує проведення до життя державної політики у сфері оборони держави та військового будівництва, керівництва Збройними Силами України, їх мобілізаційну і бойову готовність та підготовку до виконання покладених на них завдань і в процесі їх виконання взаємодіє з іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади.

З урахуванням викладеного, невиконання, порушення строків виконання умов договору впливає на ефективність обороноздатності держави в цілому та на репутацію Міністерства оборони України.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 "Про часткову мобілізацію". Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Відтак, з врахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції , які викладено у рішенні від 05.12.2024 у даній справі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Львівської області ухвалив рішення від 05 грудня 2024 року з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, рішення Господарського суд Львівської області від 05 грудня 2024 року у справі №914/2168/24 належить залишити без змін, апеляційну скаргу тзОВ «Локал Стейт» без задоволення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ухвалив:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю Локал Стейт - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2024 у справі №914/2168/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст. ст. 287-288 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

Судді О.І. Матущак

О.С. Скрипчук