ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5212/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Чуйко О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Трофимчук С.М. (приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) до відповідача Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67701, Одеська Область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1а, ) про стягнення 1 696,68грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Білгород-Дністровського квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 6 402,66грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг посилається на неналежне виконання Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району умов укладеного між сторонами договору постачання природного газу №14-5224/24-БО-Т від 27.12.2023.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.12.2024 відкрито провадження у справі №916/5212/24, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 19.12.2024 о 12:40.

16.12.2024 за вх.суду№45005/24 відповідач надав до суду відзив на позов.

У зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 13.12.2024, судове засідання 19.12.2024 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 20.12.2024 призначено судове засідання на 06.02.2025 о 12:30 та викликано учасників справи у судове засідання.

31.12.2024 за вх.суду№46463/24 позивач надав до суду відповідь на відзив.

31.12.2024 за вх.суду№46501/24 позивач звернувся до суду з заявою про зменшення позовних вимог в якій просить стягнути з відповідача 1 246,70грн пені, 139,31грн 3% річних, 310,67грн інфляційних втрат.

10.01.2025 за вх.суду№802/25 відповідач надав до суду заперечення на відповідь на відзив.

В судовому засіданні від 06.02.2025 було оголошено перерву на 18.03.2025 о 11:20 про що зазначено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні від 18.03.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/5212/24.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 27.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (позивач, Постачальник) та Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (відповідач, Споживач) було укладено договір постачання природного газу №14-5224/24-БО-Т (далі договір) відповідно до якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (п.1.1. договору).

Оформлення приймання-передачі природного газу відбувається у відповідності до пунктів 3.1 3.6 договору.

Згідно з п. 3.5. договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Підпунктом 3.5.2. пункту 3.5. договору, передбачено, що на підставі отриманих від Споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС Постачальник готує та надає Споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період (далі також - акт), підписані уповноваженим представником Постачальника.

Відповідно до підпункту 3.5.3. пункту 3.5. договору, Споживач протягом 2-х (двох) робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути Постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником Споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання. Згідно з підпунктом 3.5.4. пункту 3.5. договору, у випадку не повернення Споживачем підписаного оригіналу акту до 15-го (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, а також у випадку розбіжностей між даними, отриманими від Споживача відповідно до підпункту 3.5.1. цього пункту, та даних щодо остаточної алокації відборів Споживача на Інформаційній платформі Оператора ГТС, обсяг (об`єм) спожитого газу вважається встановленим (узгодженим) відповідно до даних Інформаційної платформи Оператора ГТС та переданим у власність Споживачу, а вартість поставленого протягом відповідного розрахункового періоду газу розраховується з урахуванням цін, визначених у розділі 4 цього договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору, ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється наступним чином: Ціна природного газу за 1000 куб. м газу без ПДВ - 13 658,33грн, крім того податок на додану вартість за ставкою 20%, ціна природного газу за 1000 куб. м з ПДВ 16 390,00грн; крім того тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи 124,16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576грн, крім того ПДВ 20% - 27,315грн, всього з ПДВ 163,89 грн. за 1000 куб.м.

Пунктом 5.1 договору, встановлено, що оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту прийманняпередачі природний газ здійснюється Споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного Споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього договору.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору, позивач з січня 2024 по березень 2024 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 131 719,26грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 12.02.2024 за січень 2024 року на суму 46 367,44грн; акт приймання передачі природного газу від 11.03.2024 за лютий 2024 року на суму 42 377,94грн; акт приймання передачі природного газу від 10.04.2024 за березень 2024 року на суму 42 973,88грн.

Позивач зазначає, що з січня 2024 по березень 2024 відповідач спожив природний газ на загальну суму 131 719,26грн. При цьому, оплату за переданий газ відповідач здійснив лише частково на суму 126 735,62грн, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 5.1. договору. Отже, розмір несплаченої суми основної заборгованості за поставлений природний газ складає 4 983,64грн.

Під час розгляду справи відповідач сплати заборгованість спожитий за природний газ у зв`язку з чим позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором щодо своєчасної та повної оплати спожитого природного газу, позивач на підставі п. 7.2 договору нарахував останньому пеню у розмірі 1 246,70грн та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у розмірі 139,31грн та 310,67грн інфляційних втрат.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог у повному обсязі та стягнути з відповідача 1 246,70грн пені, 139,31грн 3% річних, 310,67грн інфляційних втрат.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що в рамках процедури досудового врегулювання спору між сторонами був складений та підписаний акт звіряння розрахунків за період 01.01.2024 30.09.2024. Згідно цього акту залишок боргу на 30.09.2024 становить 4983,64грн, будь-які відомості про нарахування господарських санкцій відсутні.

Відповідач зазначає, що в свою чергу у даному випадку за відсутності будь-яких претензій від позивача стосовно обрахування господарських санкцій в рамках договірних відносин акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, однак, за умови, що акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу. Разом із тим при визначенні правової природи боргу на 30.09.2024 у сумі 4983,64грн відповідач керувався приписами п.5.4 договору №14-5224/24-БО-Т від 27.12.2023, відповідно до якого у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги Постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати Постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних пені штрафи, 3) у третю чергу погашається основна сума заборгованості за використаний природний газ та компенсація вартості робіт, пов`язаних з припиненням (обмеженням) газопостачання Споживачу. Враховуючи викладене, залишок боргу на 30.09.2024 у сумі 4983,64грн це основна сума заборгованості за використаний природний газ, яка підлягає сплаті у третю чергу, оскільки на цьому наполягає позивач вказуючи, що «розмір несплаченої суми основної заборгованості за поставлений природний газ складає 4 983,64грн. За таких обставин з урахуванням правової природи надходжень від споживача «незалежно від призначення платежу, визначеного Споживачем» з урахуванням третьої черговості вимог Постачальника, визначеної п.5.4 договору дозволяє відповідачу дійти обґрунтованого висновку про безпідставність нарахування позивачем пені за неналежне виконання відповідачем умов договору, 3% річних та інфляційних витрат оскільки відсутність таких вимог підтверджено актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2024 по 30.09.2024.

Як вказує відповідач, з урахуванням п.5.4, п.11.1, 11.2, 12.4 договору між уповноваженими представниками позивача та відповідача підписаний акт звіряння розрахунків за період 01.01.2024 30.09.2024 в якому зазначено стан розрахунків за обліком позивача та відповідача у 131719,26грн залишок на 28.11.2024 відсутній. Таким чином станом на час звернення до суду 27.11.2024 з позовом у справі №916/5212/24 підстави обрахування та стягнення пені за неналежне виконання відповідачем умов договору в сумі 1 083,84грн, 3% річних від основного боргу 118,12грн, інфляційних витрат 217,06грн відсутні, оскільки спростовуються відомостями відповідних актів звіряння за станом на 30.09.2024 та 30.11.2024, доданих до відзиву відповідача на позовну заяву у справі №916/5212/24, сума основного боргу 4983,64грн за договором погашена.

Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач у своїй відповіді на відзив зазначає, що в ході перевірки розрахунків Відповідача перед Позивачем, було підтверджено надходження на рахунок Позивача коштів в рахунок оплати заборгованості в загальному розмірі 4 983,64 грн. Оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 Договору.

Позивач зазначає, що вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Оскільки оплату за переданий газ, відповідач своєчасно не здійснив та не виконав зобов`язання у визначений строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору, позивачем правомірно було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору. Отже обставини, на які посилається відповідач за змістом відзиву на позов не звільняють відповідача від сплатити на користь позивача пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (3 % річних та інфляційних втрат). З огляду на викладене, твердження відповідача не відповідають нормам чинного законодавства України, є необґрунтованими та безпідставними.

У своїх запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначає, що залишається незрозумілою прохальна частина заяви про зменшення розміру позовних вимог від 31.12.2024 та здійснення розгляду по справі №916/5212/24 із врахуванням даної заяви, а саме в якій частині зменшуються позовні вимоги, і чи зменшуються вони взагалі, коли насправді йдеться про невиправдане збагачення позивача як кредитора внаслідок вчинення дій відповідачем, спрямованих на часткове задоволення позовних вимог у сумі 4983,64грн та намаганням позивача отримати невиправдані додаткові прибутки у порушення п. 12.4 договору.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як видно з матеріалів справи, 27.12.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання природного газу №14-5224/24-БО-Т відповідно до якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ за ДК 021:2015 код 09120000-6 «Газове паливо» (природний газ), а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 5.1 договору оплата за природний газ за розрахунковий період здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами в наступному порядку: - 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту прийманняпередачі природний газ здійснюється до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому відповідач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Оплату за переданий газ відповідач здійснив частково на суму 126 735,62грн. Отже, розмір несплаченої суми основної заборгованості за поставлений природний газ складає 4 983,64грн.

Під час розгляду справи відповідач сплатив заборгованість спожитий за природний газ у сумі 4 983,64грн у зв`язку з чим позивачем було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Станом на день розгляду справи відповідач за отриманий природний газ розрахувався у повному обсязі.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 1 246,70грн, слід зазначити наступне.

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

У ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.п. 7.1, 7.2 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором; у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується неня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 1 246,70грн, за період 16.03.2024 18.03.2024 на суму боргу у розмірі 46 367,44грн, за період 19.03.2024 24.04.2024 на суму боргу у розмірі 2 427,00грн, за період 16.04.2024 26.04.2024 на суму боргу у розмірі 42 377,94грн, за період 27.07.2024 16.05.2024 на суму боргу у розмірі 1 009,76грн, за період 16.05.2024 16.05.2024 на суму боргу у розмірі 42 973,88грн, за період 17.05.2024 19.11.2024 на суму боргу у розмірі 4 983,64грн, за період 20.11.2024 27.11.2024 на суму боргу у розмірі 1 175,32грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 1 246,70грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 139,31грн 3% річних та 310,67грн інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 139,31грн за період 16.03.2024 18.03.2024 на суму боргу у розмірі 46 367,44грн, за період 19.03.2024 24.04.2024 на суму боргу у розмірі 2 427,00грн, за період 16.04.2024 26.04.2024 на суму боргу у розмірі 42 377,94грн, за період 27.07.2024 16.05.2024 на суму боргу у розмірі 1 009,76грн, за період 16.05.2024 16.05.2024 на суму боргу у розмірі 42 973,88грн, за період 17.05.2024 19.11.2024 на суму боргу у розмірі 4 983,64грн, за період 20.11.2024 27.11.2024 на суму боргу у розмірі 1 175,32грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 139,31грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 310,67грн за період 01.06.2024 30.10.2024 на суму боргу у розмірі 4 983,64грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 310,67грн.

Посилання відповідача на необґрунтованість нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних витрат судом до уваги не приймається виходячи з наступного.

Оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору.

Згідно пункту 7.2. договору у разі прострочення Споживачем строків остаточного розрахунку згідно п. 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, Споживач зобов`язується сплатити Постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Вказаний пункт договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»: платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Розрахунок пені, що підлягає стягненню за цим позовом здійснено у відповідності до вимог ст. 232 ГК України, та з наступного дня, від дня прострочення основного зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Оскільки оплату за переданий газ, відповідач своєчасно не здійснив та не виконав зобов`язання у визначений строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 5.1 договору, позивачем правомірно було нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати, у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг до відповідача Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 1 696,68грн у тому числі 1 246,70грн пені, 139,31грн 3% річних, 310,67грн інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40грн покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) до відповідача Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67701, Одеська Область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1а, ) про стягнення 1 696,68грн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (67701, Одеська Область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лікарняна, 1а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтогаз Трейдинг (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) 1 246,70грн пені, 139,31грн 3% річних, 310,67грн інфляційних втрат, 2 422,40грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 24 березня 2025 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова