ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 березня 2025 року Справа № 903/35/25

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л. Ю., розглянувши матеріали по справі

за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації

до відповідача Турійської селищної ради Ковельського району

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Ліси України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

про витребування земельної ділянки,

за участю представників-учасників справи:

від позивача: н/з;

від відповідача: н/з;

від 3-ї особи на стороні позивача: Солдатова А. В., довіреність № 772 від 30.12.2024;

від 3-ї особи на стороні відповідача: н/з;

від прокуратури: Рішко А. М., прокурор відділу, посвідчення № 071731 від 01.03.2023.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: 08.01.2025 керівника Ковельської окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з позовом до Турійської селищної ради Ковельського району в якому просить:

- витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Турійської селищної ради земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га;

При обґрунтуванні позовних вимог посилається на незаконне включення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га до земель сільськогосподарського призначення, оскільки дана земельна ділянка належить до земель лісового фонду та перебуває у користуванні Державного спеціалізованого лісогосподарського підприємства Ліси України.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.02.2025, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу та прокурору відповідь на відзив; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване лісогосподарське підприємство Ліси України; залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 та запропоновано третім особам надати письмові пояснення щодо заявленого позову та наявні докази.

21.01.2025 відповідач через систему Електронний суд подав відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1820 площею 43,0319 га з моменту видання розпорядження Волинською обласною державною адміністрацією (12 березня 2011 року) по 01 червня 2023 року (дата державної реєстрації права комунальної власності за Турійською селищною радою) у постійне користування для ведення лісового господарства не передавалася та не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав. Зазначає, що оскільки земельна ділянка не перебувала в постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, то на виконання п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України Турійська селищна рада 01.06.2023 зареєструвала у комунальну власність земельну ділянку, кадастровий номер :05:001:1820, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На виконання рішення Турійської селищної ради від 19.04.2023 № 39/37 Про підготовку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права оренди на земельних торгах здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1820 площею 43,0319 га, внаслідок чого утворилися три земельні ділянки з кадастровими номерами: :05:001:0677 площею 15 га; :05:001:0678 площею 13,0319 га (спірна земельна ділянка); :05:001:0679 площею 15 га. На даний час спірна земельна ділянка :05:001:0678 площею 13,0319 га перебуває в оренді ОСОБА_1 , що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 31.10.2023, який укладений за результатами земельних торгів.

Ухвалу суду від 13.01.2025 надіслано судом на адресу місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , яка відповідає відомостям із ЄДДР: АДРЕСА_1 .

21.01.2025 поштовий конверт за ідентифікатором № 607 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

28.01.2025 третя особа на стороні позивача через систему Електронний суд подала пояснення в яких просить позовну заяву прокурора задовольнити повністю. При цьому вказує, що на спірній земельній ділянці :05:001:0678, що була утворена із земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1820 та розміщена у 1-4 виділах 43 кварталу Мокрецького лісництва, станом на 26.08.2024 зростає насадження природного походження сосни, берези, вільхи чорної та осики віком 25 років, середній діаметр 20 см, висота 18 м, повнота 0,9, що підтверджує її приналежність до земель лісового фонду. Відведена земельна ділянка розташована в лісовому масиві, який становить єдину екосистему. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісового фонду підтверджується також згідно відповіді ВО Укрдержліспроект №03/990-24, згідно якого спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га (з урахуванням схеми поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1820) повністю накладається на землі лісового фонду та розташована у кварталі 43 Мокрецького лісництва.

31.01.2025 прокурор через систему Електронний суд подав відповідь на відзив в якій просить відхилити заперечення відповідача наведені у відзиві. При цьому вказує, що відповідачем не надано доказів того, що до прийняття розпорядження Волинської обласної державної адміністрації від 12.03.2011 №109 спірна земельна ділянка відносилась до земель сільськогосподарського призначення (такі відомості не містяться і у самому розпорядженні). Разом з тим, земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га з 2011 року (дати прийняття зазначеного вище розпорядження) знаходиться у межах земель лісового фонду (земель лісогосподарського призначення) у межах кварталу 43 Мокрецького лісництва Філії Володимир-Волинське ЛГ ДП Ліси України. Дана відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 12.02.2025 відзив та пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача залишено без руху та запропоновано відповідачу та третій особі протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали суду усунути вказані недоліки, попередивши, що у випадку невиконання даної ухвали вказані відзив та пояснення не можуть бути досліджені судом під час розгляду справи та справа буде розглянута за наявними у ній матеріалами; повідомлено учасників справи про те, що підготовче засідання відбудеться 26.02.2025.

17.02.2025 відповідач, на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2025, подав заяву про усунення недоліків надіслання відзиву учасникам справи. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

19.02.2025 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2025, подав заяву про усунення недоліків надіслання відзиву учасникам справи. Дана заява з додатками долучена до матеріалів справи.

21.02.2025 відповідач через систему Електронний суд подав заперечення на відповідь на відзив в якому відхилити викладені у відповіді на відзив твердження. При цьому вказує, що Турійська селищна рада під час реєстрації земельної ділянки у комунальну власність, а також під час її поділу, в результаті якого утворилася спірна земельна ділянка, цільове призначення не змінювала, що підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 378899516 від 16.05.2024, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-023, №НВ-023, №НВ-023 від 09.06.2023 року. Крім того, звертає увагу суду, що ДП Турійське ЛГ отримало лише дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування для ведення лісового господарства, яким не скористалися та не виконали вказане розпорядження у розумні строки, в зв`язку з чим згодом спірна земельна ділянка перейшла відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин у комунальну власність Турійської селищної ради. Дані заперечення долучені до матеріалів справи.

Також відповідач долучив до заперечення на відповідь на відзив докази та просить приєднати до матеріалів справи, які суд постановив на місці долучені до заперечення на відповідь на відзив докази, в силу положень ч.8 ст. 80 та ч. 2 ст. 118 ГПК України, залишити без розгляду.

Ухвалу суду від 12.02.2025 надіслано судом на адресу місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , яка відповідає відомостям із ЄДДР: АДРЕСА_1 .

24.02.2025 поштовий конверт за ідентифікатором № 692 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

В судовому засіданні 26.02.2025 суд, на виконання вимог ст. 195 ГПК України, враховуючи строки розгляду справи, постановив на місці закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.03.2025.

Ухвалою суду від 26.02.2025 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 12.03.2025.

В судовому засіданні 12.03.2025 прокурор та представник третьої особи на стороні позивача підтримали позовну заяву та просили задовольнити її повністю.

Позивач та відповідач в судове засідання 12.03.2025 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча вчасно та належно були повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (ухвали суду від 26.02.2025) до їх електронного кабінету 27.02.2025.

Ухвалу суду від 26.02.2025 надіслано судом на адресу місцезнаходження третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , яка відповідає відомостям із ЄДДР: АДРЕСА_1 .

06.03.2025 поштовий конверт за ідентифікатором № 963 повернувся до суду із довідкою відділення поштового зв`язку ф.20 адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про дату, час та місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989р.).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

З врахуванням наведеного, а також вжиття судом всіх передбачених чинним законодавством заходів повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду спору по суті, суд приходить до висновків про відсутність підстав до відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи за відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи на стороні відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

встановив:

розпорядженням Волинської обласної державної адміністрації №109 від 12.03.2011 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» надано дозвіл ДП «Турійське ЛГ» на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування для ведення лісового господарства згідно додатків.

Згідно додатку №2 до вищезазначеного розпорядження Мокрецька сільська рада передала 80 га ДП «Турійське лісове господарство». Підставою для передачі вказаної площі слугувало самозаліснення земель природним шляхом.

Згідно відомостей Державного земельного кадастру (витяг НВ 013 від 25.10.2023) 25.10.2013 Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області на підставі матеріалів інвентаризації земель із землеустрою до Державного земельного кадастру внесено відомості про утворення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1557 площею 57,0439 га.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 16.08.2019 №3-1130/15-19-СГ «Про затвердження документацій із землеустрою» затверджено документацію із землеустрою щодо поділу вказаної вище земельної ділянки.

У результаті поділу земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1557 площею 57,0439 га до Державного земельного кадастру 04.07.2018 внесено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:1820 площею 43,0319 га, яка розташована за межами населених пунктів Мокрецької сільської ради.

Згідно відомостей Реєстру речових прав на нерухоме майно 01.06.2023 вказана земельна ділянка зареєстрована на праві комунальної власності за Турійської селищною радою.

У подальшому Турійською селищною радою на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земель здійснено поділ земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:1820 площею 43,0319 га та утворено три земельні ділянки в тому числі і земельну ділянку кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га (схематичне зображення вказаної ділянки під номером 2 аркушу 15 технічної документації).

Крім цього, на підставі рішення Турійської селищної ради від 11.08.2023 №45/15 «Про включення до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для продажу права оренди на них на земельних торгах окремими лотами та проведення аукціону з продажі права оренди» вказану вище новоутворену земельну ділянки виставлено на земельні торги.

За результатами земельних торгів 31.10.2023 між Турійською селищною радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки. Як вбачається зі змісту вказаного договору оренди земельна ділянка надана останній в оренду до 31.10.2030 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га з 30.08.2023 перебуває у комунальній власності Турійської селищної ради та з 31.10.2023 перебуває в оренді ОСОБА_1 ..

Разом з тим, як стверджує прокурор, земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га знаходиться у межах земель лісового фонду (земель лісогосподарського призначення) у межах кварталу 43 Мокрецького лісництва Філії «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України».

Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування щодо 43 кварталу Мокрецького лісництва (фрагменти з планшетів, копії таксаційних описів кварталу, копії фрагменту плану лісонасаджень), спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га (до поділу :05:001:1820) розташована у 3 виділі 43 кварталу Мокрецького лісництва ДП «Ліси України».

Крім цього, згідно таксаційного опису плану лісонасаджень Мокрецького лісництва, у 3 виділі 43 кварталу (де розміщена спірна земельна ділянка) наявні лісові насадження природного походження віком 15 років (станом на 2013 рік) та діаметром 6 см куб.

Дані обставини також підтверджуються листом з викопіюванням ВО «Укрдержліспроект» №03/990-24 та листами Філії «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» 656/26.1.9-2023 від 28.11.2023 та 670/26.1-2024 від 04.09.2024.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, який було викладено у постановах від 13.11.2019 у справі №361/6826/16 та від 06.07.2022 у справі № 372/1688/17, відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО Укрдержліспроект, як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування.

Згідно з правовими висновками Верховного Сушу України, що викладені у постановах від 24.12.2014 у справі № 6-212 цс 14 та від 27.01.2015 у справі № 21-570а 14, саме планово - картографічні матеріали є належними правовстановлюючими документами на право постійного користування і являється основою для організації ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів постійними лісокористувачами. Вказані висновки також застосовано і у постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі № 911/3685/17.

Крім того, актом обстеження земельних ділянок, які накладаються на держлісфонд Мокрецького лісництва Філії «Володимир-Волинське ЛГ» ДП «Ліси України» від 26.08.2024, складеного комісією в складі інженера лісового господарства Омелянчука В.М., лісничого Мокрецького лісництва Савчука В.М. встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:1820 (а отже і новоутворена земельна ділянка) розміщена у 1-4 виділах 43 кварталу Мокрецького лісництва.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №129948/10897-4-24/9.1.2 від 19.09.2024 спірна земельна ділянка :05:001:1820, яка у подальшому поділена на 3 земельні ділянки, в тому числі :05:001:0678) відноситься до земель лісогосподарського призначення та відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування знаходиться в межах 43 кварталу Мокрецького лісництва. Крім цього, вказана земельна ділянка перебуває фактично у постійному користуванні ДП «Ліси України», водночас відповідне право у встановленому законом порядку зареєстроване не було.

Згідно з викопіюванням з відкритих даних "Геопортал Ліси України" (https://forestry.org.ua), вбачається розташування та межі кварталу № 43 Мокрецького лісництва (безпосередньо у цьому кварталі розташована спірна земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0678). При цьому, Геопортал «Ліси України» являє собою веб-сайт та мобільні додатки для доступу й оперування геопросторовою інформацією про ведення лісового господарства.

Відповідно до відомостей отриманих з програмного забезпечення Державного земельного кадастру, доступ до якого надано органам прокуратури згідно Порядку його ведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 при використанні інтерактивного шару «Ліси» Публічної кадастрової карти спірна земельна ділянка позначається зеленим кольором, як землі лісогосподарського призначення. При цьому, навколо спірної земельної ділянки інші земельні ділянки також автоматично виділяються зеленим кольором, як землі лісового фонду шар "Ліси", оскільки становлять єдиний масив земель лісового фонду, на який розроблено матеріали лісовпорядкування Мокрецького лісництва ДП «Ліси України».

Відведена земельна ділянка розташована в лісовому масиві, який становить єдину екосистему.

Разом із цим, заволодіння земельними ділянками, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, всупереч чинному законодавству, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, особливо коли в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідач, проявивши розумну обачність, міг та повинен був знати про те, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/ 16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі 183/1617/16).

Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією ,та законами України.

Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою; рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Водночас, у ст. 5 Лісового кодексу України (далі ЛК України) зазначено, що до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісового фонду за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються у постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, а на умовах оренди - іншим підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи, для ведення лісового господарства, спеціального використання лісових ресурсів і для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до Закону.

Статтями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній і приватній власності.

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт б частини першої статті 164 ЗК України).

За статтями 45, 47, 48, 54 ЛК України облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування.

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України.

Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифруванні аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічнйх лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створенні, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.

Згідно з п. 5 Прикінцевих положень ЛК України (в редакції, чинній на момент прийняття розпорядження Волинською обласною державною адміністрації №109 від 12.03.2011 "Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок") визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах від 24 грудня 2014 року № 6-212цс14, від 25 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, від 23 грудня 2015 року № 6-377цс15 та Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 №278/1735/15-ц.

Також аналогічну позицію висловлено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі №488/402/16-ц.

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14).

Таким чином, земельна ділянка, що охоплена матеріалами лісовпорядкування державного підприємства на підставі відповідних рішень органів влади, може перебувати лише у державній власності, відтак її реєстрація як землі комунальної власності є неправомірною.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 6, 7 ст. 20 ЗК України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції чинній на 18.12.2013) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог ч.7 цієї статті; індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ч. ч. 4, 8 ст. 122 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття розпорядження Маневицької рай держадміністрації від 18.12.2013 № 495) центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин (Держгеокадастр України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15) та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та суб`єктів господарювання залізничного транспорту загального користування у зв`язку з їх реорганізацією шляхом злиття під час утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу (ч. 9 ст. 149 ЗК України в редакції станом на 05.12.2013).

Враховуючи викладене, вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб до 28.05.2021 мав право виключно Кабінет Міністрів України.

Відтак, спірну земельну ділянку неправомірно віднесено (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передано Турійській селищній раді.

Згідно з інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 19.09.2024 №129948/10897-4-24/9.1.2 Кабінету Міністрів України про факт зміни цільового призначення та передачу з державної власності у приватну земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0678 (до поділу :05:001:1820), що фактично перебуває на даний час у постійному користуванні ДП «Ліси України», стало відомо із запиту Ковельської окружної прокуратури №52-3329 вих.24 від 22.08.2024.

Водночас, документи, на підставі яких ГУ Держгеокадастру у Волинській області видано спірний наказ не містять жодних рішень Кабінету Міністрів України.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 20, ч. 5 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття спірних розпоряджень та наказу) Головне управління Держгеокадастру у Волинській області не наділене повноваженнями щодо вилучення та зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення державної власності для нелісогосподарських потреб.

Таким чином, ГУ Держгеокадастру у Волинській області незаконно затвердило технічну документацію із землеустрою та надало земельну ділянку у комунальну власність, що зумовило незаконну її передачу в оренду ОСОБА_1 . При цьому, рішення уповноваженим органом держави на підставі ст. 149 Земельного кодексу України не приймались.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Таким чином, оспорюваний наказ ГУ Держгеокадастру у Волинській області прийнятий в порушення вимог ст. ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст. ст. 3,15-2, 17, 20, 56, 57, 84, 122, 141, 142, 149 ЗК України (в редакції чинній на момент прийняття спірних рішень), ст. ст. 31, 33, 57 ЛК України, оскільки землі лісогосподарського призначення не можуть передаватись у користування для інших потреб без їх вилучення у постійних користувачів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

За змістом ч.ч. 9, 10 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0678 01.01 Для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка сформована та зареєстрована 09.06.2023.

Зважаючи на те, що у Державному земельному кадастрі в порушення вимог чинного законодавства невірно визначено категорію землі та її цільове призначення, що обумовило фактичне її вилучення із земель лісогосподарського призначення та подальшу передачу в комунальну власність, а також реєстрацію права комунальної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише в порядку ст. 16 ЦК України, витребувавши зазначену земельну ділянку на користь її власника Волинської обласної державної адміністрації.

На час пред`явлення цього позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 13, 0319 га з кадастровим номером :05:001:0678 наразі зареєстрована на праві комунальної власності за Турійською селищною радою.

Державна реєстрація проведена 30.08.2024 із зазначенням форми власності: комунальна. На час реєстрації земельної ділянки її цільове призначення визначено для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником земельної ділянки є Турійська селищна рада.

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, то відповідний запис формально наділяє відповідача певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Таким чином, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. З відображенням таких відомостей (записів) у Державному реєстрі прав рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпує свою дію. Отже, вимога про скасування такого рішення після внесення на його підставі відповідних відомостей (записів) до Державного реєстру прав не відповідає належному способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29) дійшла висновку про те, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Приписами ч. 2 ст. 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

За приписами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.387 та ст. 388 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц. Отже, власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору (такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15).

Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, у пунктах 95-99 постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц.

Отже, судове рішення про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 07.04.2020 у справі № 504/2457/15-ц.

Враховуючи вищевказане, оскільки спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, а тому вимога про витребування земельної ділянки на користь держави в особі Волинської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Турійської селищної ради є правомірною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, а тому підлягає до задоволення.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України, з відповідача на користь прокуратури належить стягнути 2497,64 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 14, 73, 74, 75, 76-80, 123, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Витребувати у власність держави в особі Волинської обласної державної адміністрації (Київський майдан, 9, м.Луцьк, Волинська область, 43027, ) з незаконного володіння Турійської селищної ради (майдан Центральний,1, смт.Турійськ, Ковельський район, Волинська область, 44801, ) земельну ділянку з кадастровим номером :05:001:0678 площею 13,0319 га.

3. Стягнути з Турійської селищної ради (майдан Центральний,1, смт.Турійськ, Ковельський район, Волинська область, 44801, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул.Винниченка,15, м.Луцьк, 43025, ) 2497,64 грн (дві тисячі чотириста дев`яносто сім гривень 64 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного

судового рішення

21.03.2025.

Суддя А. С. Вороняк