УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

05.03.2025Справа № 910/13596/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши при секретарі судового засідання Старовойтову Є.А., в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо - збагачувальний комбінат" вул. Південна, 2, с-ще Просяна, Синельниківський р-н, Дніпропетровська обл.,53610

до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вул. Князів Острозьких, 8, корпус 30, м. Київ, 01010

про визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання вчинити дії

представники сторін:

від позивача: Касьяненко С.М., В`язовий В.В. (в режимі відеоконференції)

від відповідача:Сичова О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство "Просянський гірничо - збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про:

- визнання недійсним свідоцтво, зареєстроване Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 20.02.2004 року №90/1/04 про реєстрацію додаткового випуску акцій Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" на загальну суму 26 457 760 грн., у кількості 105 831 040 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн., форма існування акцій - документарна;

- зобов`язання Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку прийняти рішення про скасування свідоцтва, зареєстрованого Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 20.02.2004 року за №90/1/04 про реєстрацію додаткового випуску акцій Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" на загальну суму 26 457 760 грн., у кількості 105 831 040 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн. кожна, форма існування акцій - документарна;

- зобов`язання Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку прийняти рішення про відновлення чинності (дієвості) свідоцтва про реєстрацію випуску акцій Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" від 28.09.1998 року № 356/04/1/98 на загальну суму 9 449 200 грн., у кількості 37 796 800 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн. кожна, форма існування - документарна.

Ухвалою Господарського суду від 26.12.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 29.01.2025 року.

Поряд із цим, 22.01.2025 року через систему "Електронний суд" від представників позивача - Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо - збагачувальний комбінат" надійшли заяви б/н від 21.01.2025 року про участь у судовому засіданні 29.01.2025 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 року задоволено заяви представників позивача та постановлено проводити підготовче судове засідання 29.01.2025 у справі № 910/13596/24 в режимі відеоконференції з використанням сервісу "Система захищеного відеоконференцзв`язку з судом" за посиланням (https://vkz.court.gov.ua).

У підготовчих засіданнях 29.01.2025 року та 26.02.2025 року судом протокольними ухвалами оголошено перерви до 26.02.2025 року та 05.03.2025 року відповідно.

У підготовчі засідання 29.01.2025 року, 26.02.2025 року та 05.03.2025 року з`явився уповноважений представник відповідача, уповноважені представники позивача брали участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 29.01.2025 року надійшли від представника відповідача: через систему "Електронний суд" 14.01.2025 року - клопотання б/н від 14.01.2025 року про закриття провадження у справі, з доказами надсилання на адресу позивача, в якому відповідач просить суд закрити провадження у справі № 910/13596/24 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарского судочинства; через канцелярію суду 17.01.2025 року - відзив на позовну заяву № 14/05/588 від 14.01.2025 року, з доказами надсилання на адресу позивача, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В свою чергу, представниками позивача через систему "Електронний суд" подані: 22.01.2025 року - два ідентичні за змістом заперечення б/н від 21.01.2025 року на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, з доказами надсилання на адресу відповідача, які судом долучені до матеріалів справи.

Також судом доведено до відома, що до початку судового засідання 26.02.2025 року надійшли: через систему "Електронний суд" від представників позивача 03.02.2025 року - дві ідентичні за змістом відповіді на відзив б/н від 01.02.2025 року, з доказами надсилання на адресу відповідача, в яких позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві та підтримує позовні вимоги; через канцелярію суду 18.02.2025 року від представника позивача - клопотання б/н від 13.02.2025 року про долучення доказів до матеріалів справи, зокрема, протоколів загальних зборів ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат", редакцій Статуту ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат"; через систему "Електронний суд" від представника відповідача 26.02.2025 року - клопотання б/н від 26.02.2025 року про долучення доказів, а саме копії ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 року у справі № 320/13206/20 про зобов`язання Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку вчинити певні дії.

Вказані документи судом долучені до матеріалів справи.

Поряд із цим судом повідомлено, що до початку судового засідання 05.03.2025 року через систему "Електронний суд" 05.03.2025 року від представників позивача надійшли два ідентичні за змістом клопотання б/н від 04.03.2025 року, в яких позивач наголошує, що позовні вимоги емітента ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" у даній справі стосуються корпоративних прав позивача, а саме розміру статутного капіталу товариства, відтак, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2023 року у справі № 917/1746/20, від 02.10.2018 року у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 року у справі № 904/2538/18, а також постанови Верховного Суду від 19.04.2024 року у справі № 911/1359/22, від 11.12.2023 року у справі № 907/922/21, від 13.02.2018 року у справі № 812/10756/13, зазначає, що у позовній заяві ВАТ «Просянський ГЗК" від 31.10.2024 року позовні вимоги стосуються не адміністративно-правових відносин з Нацкомісією щодо питань правових норм, які б підлягали розгляду відповідно адміністративного судочинства, а стосуються виключно публічно-правових відносин щодо актів індивідуальної дії Нацкомісії про реєстрацію свідоцтва про додаткову емісію акцій, належних саме ВАТ «Просянський ГЗК», які підлягають розгляду відповідно до господарського судочинства, а саме визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію випуску акцій, зобов`язання Нацкомісії прийняти рішення про скасування свідоцтва про реєстрацію випуску акцій та відновлення чинності попереднього свідоцтва. Клопотання разом з доказами надсилання на адресу відповідача судом долучені до матеріалів справи.

Будь - яких інших заяв та клопотань процесуального характеру, окрім наявних в матеріалах справи, від сторін на час проведення судового засідання 05.03.2025 року до суду не надходило.

У підготовчих засіданнях 26.02.2025 року та 05.03.2025 року представник відповідача підтримав клопотання про закриття провадження у справі та просив його задовольнити.

Представники позивача в зазначених підготовчих засіданнях проти задоволення клопотання відповідача заперечували з підстав, викладених у запереченнях та письмових поясненнях, а також просили відмовити в задоволенні відповідного клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Так, дослідивши матеріали справи та розглянувши в підготовчому засіданні 05.03.2025 року клопотання відповідача б/н від 14.01.2025 року про закриття провадження у справі судом встановлено, що обґрунтування останнього відповідач зазначає, що спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та має розглядатись за правилами адміністративної юрисдикції, оскільки відповідач - Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку згідно з Положенням про Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку, затвердженим Указом Президента України від 23.11.2011 року № 1063/2011 (зі змінами і доповненнями), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України та підзвітним Верховній Раді Україні, який здійснює державне регулювання ринку цінних паперів, тобто в даних правовідносинах виступає як суб`єкт владних повноважень.

Метою діяльності НКЦПФР є забезпечення грошовим капіталом потреб економіки країни, шляхом створення механізму акумулювання, розподілу та перерозподілу інвестиційних ресурсів, а також створення умов для становлення потужних внутрішніх інвесторів та забезпечення захисту їхніх прав.

В силу приписів ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади

здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При цьому правила юрисдикції визначені процесуальними законами, які регламентують предметну та суб`єктну юрисдикцію адміністративних, господарських та цивільних судів.

Положеннями ст. 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких віднесено до підвідомчості певного господарського суду.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 127/21764/17, від 23.03.2021 року у справі 367/4695/20).

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини першої статті 17 КАС України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми права узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 2а-10585/10/2670.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції, тобто хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а той зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, у яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є виконання ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16, від 02.04.2019 року у справі № 137/1842/16-а).

У відповідності до пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З наведеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

За приписами частини першої статті 2 Закону України від 30.10.1996 року № 448/96-ВР «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» державне регулювання та нагляд за діяльністю на ринках капіталу та організованих товарних ринках (далі - державне регулювання та нагляд) здійснюють Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР) та інші державні органи у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до статті 7 Закону № 448/96-ВР одним із завдань НКЦПФР є здійснення державного регулювання та контролю за випуском і обігом цінних паперів та їх похідних на території України, а також у сфері спільного інвестування.

НКЦПФР відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює реєстрацією випусків цінних паперів та інформації про випуск цінних паперів, у тому числі цінних паперів іноземних емітентів, що є в обігу на території України, роз`яснює порядок застосування чинного законодавства про цінні папери та акціонерні товариства, здійснює реєстрацію випусків цінних паперів, затверджує проспекти цінних паперів та скасовує реєстрацію випусків цінних паперів, крім випадків, передбачених законом, виконує інші завдання відповідно до закону (пункти 5, 23, 38, 74 частини другої статті 7 вказаного Закону).

До повноважень НКЦПФР, серед іншого, належить право скасовувати реєстрацію випуску цінних паперів емітента. Так, згідно п. 26 Положення про порядок здійснення емісії акцій, реєстрації та скасування реєстрації випуску акцій, затвердженого Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22 листопада 2023 року № 1308, (далі - Положення № 1308) Рішення про зупинення обігу акцій, відновлення обігу акцій, скасування реєстрації випуску акцій та анулювання свідоцтва (тимчасового свідоцтва) про реєстрацію випуску акцій приймається НКЦПФР та є підставою для оформлення відповідних розпоряджень.

При цьому у відповіді на відзив позивач зазначає, що саме відповідач як державний орган в межах своєї компетенції має приймати рішення про скасування свідоцтва (акт/рішення індивідуальної дії) про випуск додаткової емісії та зазначає про ухилення НКЦПФР від виконання своїх безпосередніх обов`язків та усунення правопорушення, посилаючись, зокрема, на те, що Положенням № 1308 не передбачено скасування комісією реєстрації випуску акцій та анулювання свідоцтва про № 90/1/04 від 20.02.2004 року у зв`язку з визнанням недійсним в судовому порядку рішення загальних зборів акціонерів щодо збільшення статутного капіталу та свідоцтва про реєстрацію додаткового випуску акцій акціонерного товариства.

В свою чергу, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, на який посилається в своїх запереченнях позивач, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом) у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Як вбачається за змістом позовної заяви, в обґрунтування позовних вимог у даній справі № 910/13596/24 позивач посилається на протиправне, з порушенням ч.ч. 6, 10, 11 Положення про порядок збільшення (зменшення) розміру статутного фонду акціонерного товариства, затвердженого рішенням НКЦПФР від 16.10.2020 року № 158, здійснення НКЦПФР реєстрації свідоцтва щодо збільшення розміру статутного капіталу ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" та порушення корпоративних прав позивача, зокрема, за наслідками реєстрації Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку свідоцтва від 20.02.2004 року №90/1/04 про реєстрацію додаткового випуску акцій Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" на загальну суму 26 457 760 грн., у кількості 105 831 040 штук простих іменних акцій, номінальною вартістю 0,25 грн., форма існування акцій - документарна.

Окрім цього позивач посилається як на преюдицію на рішення Господарського суду міста Києва від 22.12.2023 року у справі № 904/1535/22, яке набрало законної сили та яким визнано недійсним рішення загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" () від 19 березня 2003 року, оформлені протоколом від 19 березня 2003 року, де головою зборів був ОСОБА_1 , секретарем - ОСОБА_2 . Скасовано реєстраційну дію вчинену державним реєстратором Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області 24.03.2003 року №04052353Ю0010241 - внесення змін до статуту Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" щодо збільшення розміру статутного фонду ВАТ "Просянський ГЗК", зміна інформації про склад учасників (акціонерів) та керівників органів управління ВАТ "Просянський ГЗК". Визнано недійсними рішення наглядової ради Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" від 30 травня 2017 року, оформлені протоколом засідання наглядової ради від 30 травня 2017 року, головою яких був гр. ОСОБА_3 . Скасовано реєстраційну дію, вчинену приватним нотаріусом Тараненко Русланом Володимировичем 02.06.2017 року № 5000001 - внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах; зміна керівника юридичної особи здійснену на підставі рішення наглядової ради Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" від 30 травня 2017 року, та підписантів. Державному реєстратору вчинити реєстраційну дію - внести відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно статуту Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" зареєстрованого 22.07.2005, реєстраційна дія №5000001, відобразивши в розділі: "Керівник юридичної особи, а також відомості про інших осіб які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати документи, тощо" - ОСОБА_4 . У задоволенні вимог до відповідача 2: Державного реєстратора юридичних осіб відділу з питань надання адміністративних послуг - ЦНАП виконавчого комітету Покровської селищної ради Дніпропетровської області, та відповідача -3: Синельниківської районної державної адміністрації, - відмовлено.

Поряд із цим, позивач в позовній заяві зазначає про наявність постанови Верховного Суду від 23.12.2020 року у справі № 904/4854/19, якою залишено без змін постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.08.2020 року, якою скасовано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2020 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову, яким визнано факт втрати системи реєстру власників іменних цінних паперів Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат", а також рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2021 року у справі № 904/3055/21, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2021 року та постановою Верховного Суду від 10.02.2022 року, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та зобов`язано Відкрите акціонерне товариство "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" прийняти рішення про відновлення втраченої системи реєстру власників іменних цінних паперів Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" станом на 18.11.2002 та вчинити інші дії, зазначені в порядку № 805 Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в строк не пізніше 20 днів з дня набрання чинності (законної сили) даного рішення.

Суд вкотре зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору. При цьому участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 805/4506/16-а та від 27 червня 2018 року у справі № 815/6945/16.

За приписами пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

Суд зазначає, що індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на наведені вище положення КАС України та загальновідомі ознаки та властивості нормативно-правового й індивідуального актів оскаржуване свідоцтво № 90/1/04 від 20.02.2004 року є актом індивідуальної дії, право на оскарження якого як рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або прав, свобод та інтересів якої воно безпосередньо стосується (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 9901/22/17, від 06 та 12 червня 2018 року у справах № 800/489/17 та 800/587/17 відповідно, від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 09 квітня 2019 року у справі № 9901/611/18).

Наразі, судом враховано правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 13.06.2023 року у справі № 921/128/22, згідно якої НКЦПФР має право скасувати реєстрацію випуску цінних паперів, що випливає, зокрема, зі статті 7 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», і таке скасування може оформлятися рішенням цієї Комісії, яке є актом індивідуальної дії. Незаконним може бути визнане рішення НКЦПФР про відмову у скасуванні реєстрації випуску цінних паперів, прийняте цим органом як суб`єктом владних повноважень, яке породжує певні наслідки для заявника.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №824/1115/18-а вказала наступне: «…Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Крім того, згідно з висновками Конституційного Суду України, що сформовані у рішенні від 9 вересня 2010 року № 19-рп/2010, забезпечення прав і свобод потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (абзац четвертий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004). До таких механізмів належить структурована система судів і види судового провадження, встановлені державою. Судовий захист вважається найбільш дієвою гарантією відновлення порушених прав і свобод людини і громадянина.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.02.2022 року у справі № 640/18584/20, мета судового контролю з боку адміністративного суду полягає, зокрема, у виправлені можливої помилки суб`єкта владних повноважень та захистити право відповідної особи (позивач), а також вказати суб`єкту владних повноважень на неможливість вчинення таких помилок у майбутньому та забезпечити принцип правової визначеності для всіх осіб, які потраплятимуть у аналогічні відносини у майбутньому.

Суд зауважує, що аналіз фактичних обставин справи не дає підстави вважати, що між учасниками справи на даний час існує корпоративний спір, позаяк на час звернення позивача з позовними вимогами у справі № 910/13596/24 наявні корпоративні спори були вирішені судами під час розгляду вимог гр. ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат".

За висновками суду, у даній справі оскаржуються виключно дії Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку як суб`єкта владних повноважень, яким передує вирішений корпоративний спір, у межах якого були розв`язані питання, пов`язані з реєстрацією змін керівника юридичної особи та учасників, реалізації корпоративних прав гр. ОСОБА_4 та відновлення реєстру власників іменних цінних паперів ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат", а тому цей спір пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади - Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, що виключає його розгляд у порядку господарського судочинства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На переконання суду, звертаючись з позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію додаткового випуску акцій та зобов`язання НКЦПФР вчинити дії зі скасування свідоцтва і прийняття рішення про відновлення чинності свідоцтва про реєстрацію випуску акцій ВАТ провідним мотивом цих вимог є бажання позивача отримати результат, який у кінцевому підсумку спрямований на забезпечення виконання НКЦПФР функцій як органу виконавчої влади, позаяк позивач, в тому числі, посилається на рішення Конституційного Суду України 13 червня 2019 року № 5-р/2019 та наголошує, що Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, який за функціональним призначенням, сферою діяльності, повноваженнями має ознаки центрального органу виконавчої влади.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, метою останньої є відновлення дієздатності ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат", оскільки НКЦПФР в порушення законодавства та покладених на неї обов`язків порушує права та законні інтереси позивача яке емітента, відтак, за висновками суду, оскільки в межах даного спору вирішується питання виключно щодо правомірності реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку свідоцтва № 90/1/04 від 20.04.2004 року про реєстрацію додаткового випуску акцій, за умови наявності преюдиційних рішень господарських судів у справах № 904/1535/22 та № 904/4854/19, звернення ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його прав у сфері публічно-правових відносин, а не корпоративних та майнових прав, отже дана справа має розглядатись в порядку адміністративного судочинства як спір із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності під час здійснення владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи та той факт, що предметом позову у даній справі є виключно питання правомірності акту індивідуальної дії НКЦПФР щодо реєстрації свідоцтва про додаткову емісію акцій ВАТ "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі за спором, що не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим подане відповідачем клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Суд звертає увагу позивача на наслідки закриття провадження у справі, вказані в частині 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, щодо недопущення у випадках закриття провадження у справі повторного звернення до суду із спору між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як визначено ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на вказане, суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду із відповідним клопотання про повернення суми сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 46, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву відповідача про закриття провадження у справі № 910/13596/24 задовольнити.

2. Провадження у справі № 910/13596/24 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо - збагачувальний комбінат" до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання вчинити дії закрити.

3. Роз`яснити Відкритому акціонерному товариству "Просянський гірничо - збагачувальний комбінат", що позовні вимоги до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про визнання недійсним свідоцтва та зобов`язання вчинити дії у даному спорі підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку в частині закриття провадження у справі шляхом подачі апеляційної скарги в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А. М. Селівон