ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" березня 2025 р. Cправа № 902/219/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Розгон Н.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (вул. Бурбело Олександри, буд. 3, кв. 83, м. Вінниця, 21036)

про стягнення 57 700 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 26.02.2025 (вх. № 236/25 від 26.02.2025) Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" про стягнення 57 700 грн штрафу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" умов договору підряду №13/3438-Р від 27.08.2024 щодо своєчасного виконання робіт.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.

Суд, ухвалою від 28.02.2025, за вказаним позовом відкрив провадження у справі № 902/219/25 за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням розгляду справи по суті на 25.03.2025.

На визначену судом дату позивач та відповідач не з`явилися. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останні повідомлені належним чином ухвалою суду від 28.02.2025, яка відповідно до сформованих в КП "ДСС" довідок про доставку електронного листа була доставлена до електронних кабінетів сторін 28.02.2025 о 18:45 год, та у відповідності до положень ч. 6 ст. 242 ГПК України, вважається врученою 03.03.2025.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

У судовому засіданні 25.03.2025 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" (далі по тексту Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (далі по тексту Підрядник, відповідач) укладено Договір підряду № 13/3438-Р (далі по тексту Договір), за яким Підрядник зобов`язується на свій ризик виконати вказані в пункті 1.2. Договору роботи за завданням Замовника, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці роботи на умовах, визначених даним Договором.

У п. 1.2 Договору сторони визначили найменування робіт, а саме: "Поточний ремонт будівлі корпусу гуртожитку № 1 ДГО НГВУ "Полтаванафтогаз" вул. Яблунева, 1, с. Петрівка-Роменська, Миргородського р-ну, Полтавської обл. з заміною дефектних віконних блоків з металопластику" (Інв. № 32474) (ДБН А.2.2-3:2014) (код 45450000-6 за ДК 021:2015, Інші завершальні будівельні роботи)" (далі по тексту Роботи).

Відповідно до п. 1.3 Договору перелік, строк виконання Робіт, а також їх вартість за взаємною згодою Сторін можуть коригуватися в процесі виконання Робіт шляхом оформлення Сторонами додаткових угод до цього Договору, з урахуванням вимог Закону України "Про публічні закупівлі" та особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (зі змінами).

Згідно із п. 2.1 Договору загальна вартість Робіт по цьому Договору становить 480 833,33 гри, крім того ПДВ 96 166,67 гри, всього з ПДВ 577 000,00 грн.

За умовами п.п. 2.2, 2.3 Договору ціна Робіт визначається у відповідності до Договірної ціни Додаток № 4, що є невід`ємною частиною даного Договору. Договірна ціна на виконання даних робіт є твердою.

У пункті 2.7 Договору сторони визначили умови оплати: авансовий платіж 30% протягом 30 календарних днів з дати отримання від Виконавця рахунку та банківської гарантії повернення авансового платежу у розмірі, що покриває суму авансового платежу; післяоплата здійснюється Замовником по факту виконаних робіт, як різниця між вартістю виконаних робіт та загальною сумою фактично здійснених платежів із врахуванням авансового платежу за ці роботи, протягом 30 календарних днів з дати підписання Сторонами проміжних актів та кінцевого акту приймання виконаних будівельних робіт. Кінцевий Акт приймання виконаних будівельних робіт підписується на основі Акту готовності об`єкту до експлуатації, підписаного Сторонами.

Відповідно до п. 2.15 Договору всі суми, що підлягають сплаті за цим Договором, здійснюються в національній валюті України, в безготівковій формі на банківські рахунки Сторін, що зазначені у цьому Договорі.

У пункті 3.1 Договору сторони визначили, що строк виконання робіт становить 20 (двадцять) робочих днів з дати початку робіт та закінчується датою підписання кінцевого Акту приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В). Початок робіт оформляється двостороннім Актом про початок виконання робіт, складений між Замовником та Підрядником, який підписується не пізніше ніж через 14 календарних днів з дати отримання авансового платежу.

Згідно із п. 3.2 Договору виконання робіт може бути закінчено раніше визначеного строку за згодою Замовника.

При несвоєчасному, з вини Підрядника, початку виконання робіт, їх відставанні від проміжних строків, Замовник письмово попереджає Підрядника про такий факт (п. 3.3 Договору).

За умовами п. 3.4 Договору перегляд строків виконання робіт може здійснюватися, зокрема при виникненні обставин, що не залежать від Підрядника, перешкоджають виконанню робіт у встановлені строки, за умови, якщо Підрядник без затримки письмово сповістить Замовника про виникнення таких обставин.

Пунктом 3.5 Договору сторони передбачили, що обставинами, які перешкоджають виконанню робіт у встановлені Договором строки, що не залежать від Підрядника і дають право на перегляд Сторонами цих строків, є такі: форс-мажор, про який зазначено у розділі 10 Договору; внесення змін до проектної документації; дії третіх осіб, що унеможливлюють належне виконання робіт, за винятком випадків, коли ці дії зумовлені залежними від Підрядника обставинами.

Відповідно до п. 3.6 Договору рішення Сторін про перегляд строку виконання робіт оформляється в відповідності до п. 1.3 даного Договору.

Виконання робіт оформляється шляхом підписання Сторонами проміжних та кінцевого Акту приймання виконаних будівельних робіт (№ КБ-2В), надалі - Акт, який датується останнім днем виконання робіт, і Довідки про вартість виконаних будівельних робіт (№ КБ-3), надалі - Довідка. В Проміжному акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Виконавцем, які є первинними обліковими документами. В Акті та Довідці відображаються обсяги виконаних робіт та їх вартість, підтверджені Замовником і Підрядником, які є первинними обліковими документами. Акт та Довідка складаються Підрядником в 2 (двох) оригінальних примірниках, які мають бути підписані, скріплені печаткою Підрядника та надані Замовнику не пізніше 2 (двох) робочих днів з дати підписання. На підставі зазначених документів Замовник проводить розрахунки з Підрядником (п. 5.1 Договору).

Згідно із п. 5.2 Договору замовник зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з дати одержання від Підрядника відповідного Акту, підписати його або направити Підряднику письмову відмову від прийняття виконаних Робіт та підписання Акту, із зазначенням переліку зауважень та виявлених недоліків у виконаних Роботах та/або викладенням обставин, які унеможливлюють підписання Акту. У своїй мотивованій відмові Замовник має право визначити строк для усунення зазначених ним недоліків. При цьому визначений Замовником строк є обов`язковим для Підрядника.

За умовами пункту 9.2 Договору при порушенні строків виконання Робіт, строків по усуненню виявлених недоліків (дефектів) Підрядник на вимогу Замовника сплачує йому штраф у розмірі 10 % від вартості несвоєчасно виконаних робіт.

Сплата неустойки та штрафу не звільняє Сторони від виконання своїх зобов`язань за цим Договором у повному обсязі (п. 9.4 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку Договір не оспорено та не визнано недійсним, доказів розірвання Договору матеріали справи не містять. Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Додатком № 4 до Договору сторони погодили договірну ціну у розмірі 577 000,00 грн.

На виконання умов Договору Замовником 24.09.2024 платіжною інструкцією №62335УГ24 було сплачено 30% авансу, що становить 173 100 грн.

08.10.2024 замовник та підрядник підписали Акт прийому-передачі об`єкту для виконання робіт та Акт про початок виконання робіт у відповідності до Договору підряду № 13/3438-Р від 27.08.2024 на виконання робіт з поточного ремонту будівлі корпусу гуртожитку № 1 ДГО НГВУ "Полтаванафтогаз" вул. Яблунева, 1, с. Петрівка-Роменська, Миргородського р-ну, Полтавської обл. з заміною дефектних віконних блоків з металопластику.

Згідно Акту про початок виконання робіт сторони за спільною згодою і без зауважень, встановили, що дата 08.10.2024 є датою початку виконання робіт по даному Договору та, відповідно підрядник з цієї дати розпочинає виконання робіт за цим Договором.

Отже, враховуючи п. 3.1 Договору, строк закінчення виконання робіт - до 04.11.2024 (включно).

У зв`язку із мобілізаційними заходами, Товариство з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" листом № 24.10-1 від 24.10.2024 запропонувало Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" продовжити термін виконання робіт за Договором підряду №13/3438-Р від 27.08.2024 до 30.11.2024.

Листом № 01/01/12/07/08-02/01/1264 від 28.10.2024 Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" рекомендувало Товариству з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" дотриматись строків виконання робіт згідно умов Договору.

Однак, листом від 30.10.2024 № 30.10-1 підрядник повідомив замовника, що ув`язку із мобілізаційними заходами, які є обставинами форс-мажору, виконати роботи у строки визначенні Договором неможливо, а тому запропонувало продовжити термін виконання робіт до 30.11.2024.

Як стверджує позивач, листом № 01/01/12/07/08-02/01/1289 від 04.11.2024 замовник роз`яснив підряднику, що військовий стан та пов`язана з цим мобілізаційна робота в Україні, які тривають третій рік, не є обставинами непереборної сили (форс-мажору).

Позаяк, станом на 04.11.2024 відповідач так і не приступив до виконання робіт по Договору, у зв`язку з чим ПАТ "Укрнафта" звернулось до ТОВ "Глорія-В" з листом щодо затримки початку виконання робіт № 01/01/12/07/08-02/01/1290 від 04.11.2024, в якому просило розпочати виконання робіт.

06.12.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №01/01/09/24/02/01-02/01/2437 від 06.12.2024 з вимогою виконати договірні зобов`язання в натурі та сплатити суму штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт у розмірі 57 700,00 грн. Проте претензія ТОВ "Глорія-В" залишена без відповіді та задоволення.

За наведеного, Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" вважає, що наявні підстави для нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" штрафу в розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт, що становить 57 700,00 грн та стягнення означеної суми в примусовому порядку.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як було встановлено судом, 27.08.2024 між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" укладено Договір підряду № 13/3438-Р, відповідно до п. 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, підрядник зобов`язується на свій ризик виконати вказані в пункті 1.2 Договору послуги за завданням замовника, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити ці послуги на умовах, визначених даним Договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування послуг: "Поточний ремонт будівлі корпусу гуртожитку № 1 ДГО НГВУ "Полтаванафтогаз" вул. Яблунева, 1, с. Петрівка-Роменська, Миргородського р-ну, Полтавської обл. з заміною дефектних віконних блоків з металопластику" (Інв. № 32474) (ДБН А.2.2-3:2014) (код 45450000-6 за ДК 021:2015, Інші завершальні будівельні роботи)".

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду, до регулювання правовідносин якого застосовуються положення глави 61 ЦК України (підряд).

Статтею 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Відповідно до статті 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Приписами статті 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 1,3 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Статтею 846 Цивільного кодексу України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 3.1 Договору строк виконання робіт становить 20 (двадцять) робочих днів з дати початку робіт та закінчується датою підписання кінцевого Акту приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2В). Початок робіт оформляється двостороннім Актом про початок виконання робіт, складений між Замовником та Підрядником, який підписується не пізніше ніж через 14 календарних днів з дати отримання авансового платежу.

За умовами пункту 4.4.1. Договору підрядник зобов`язаний якісно, своєчасно та у повному обсязі виконати роботи, передбачені цим Договором своїми та/або залученими силами і засобами.

Згідно Акту про початок виконання робіт сторони за спільною згодою і без зауважень, встановили, що дата 08.10.2024 є датою початку виконання робіт по даному Договору та, відповідно Підрядник з цієї дати розпочинає виконання робіт за цим Договором.

Отже, враховуючи п. 3.1 Договору, строк закінчення виконання робіт - до 04.11.2024 (включно).

Однак, станом на 04.11.2024 відповідач так і не приступив до виконання робіт по Договору, у зв`язку з чим ПАТ "Укрнафта" звернулось до ТОВ "Глорія-В" з листом щодо затримки початку виконання робіт № 01/01/12/07/08-02/01/1290 від 04.11.2024, в якому просило розпочати виконання робіт.

06.12.2024 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію №01/01/09/24/02/01-02/01/2437 від 06.12.2024 з вимогою виконати договірні зобов`язання в натурі та сплатити суму штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт у розмірі 57 700,00 грн.

Відповіді на дану вимогу та доказів сплати відповідачем штрафу у добровільному порядку матеріали справи не містять.

Як стверджує позивач, станом на дату подання позовної заяви відповідач так і не приступив до виконання робіт по Договору.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З огляду на вищевикладене відповідач порушив взяті на себе за Договором зобов`язання шляхом не виконання вказаних у пункті 1.2 Договору робіт за завданням замовника у строк, встановлений Договором.

Відповідно до пункту 9.1 Договору за невиконання або неналежне виконання цього Договору сторони несуть відповідальність у порядку та на умовах, що передбачені чинним законодавством України та цим Договором.

Пунктом 9.2 Договору встановлено, що при порушенні строків виконання робіт, строків по усуненню виявлених недоліків (дефектів) підрядник на вимогу замовника сплачує йому штраф у розмірі 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт або неякісно виконаних робіт.

Перевіривши розрахунок штрафу судом встановлено, що відповідно до пункту 9.2 Договору розмір штрафу складає 10% від вартості несвоєчасно виконаних робіт (577 000 грн), що становить 57 700 грн. Відтак, розрахунок штрафу позивачем здійснено арифметично вірно у відповідності до умов Договору.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували обставини порушення останнім умов Договору в частині своєчасного виконання робіт, керуючись приписами ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений строк, суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано пред`явлено позов про стягнення штрафу з відповідача за Договором підряду № 13/3438-Р від 27.08.2024 в розмірі 57 700 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. (підпункт 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" у 2024 році встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року - 3028 грн.

Позивачем в позовній заяві заявлено позовну вимогу майнового характеру на загальну суму стягнення 57 700,00 грн, розмір судового збору з якої становить 3028,00 грн.

При цьому суд зважає, що позовна заява № б/н від 26.02.2025 направлена до Господарського суду Вінницької області 26.02.2025 в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" та зареєстрована в канцелярії суду 26.02.2025, що підтверджується штампом суду за вх. № 236/25.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з позовною заявою до суду Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 15120УГ25 від 17.02.2025.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глорія-В" (вул. Бурбело Олександри, буд. 3, кв. 83, м. Вінниця, 21036; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053; ) 57 700 грн 00 коп штрафу та 2 422 грн 40 коп витрат зі сплати судового збору.

Примірник повного судового рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 31 березня 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи