ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2025 р. Cправа № 902/45/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Литвиненко О.Р.,

представника позивача - Лушкіна М.Ю.,

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (вул. Кісельова Володимира Капітана, м. Полтава, 36014)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (вул. Польова, 3, м. Немирів, Вінницька область, 22800)

про стягнення 6641118,75 грн,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Господарського суду Вінницької області в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" про стягнення 6641118,75 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставлених нафтопродуктів, а також за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024 в частині своєчасного повернення за вимогою нафтопродуктів, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза":

- 1 609 417,51 грн - основного боргу; 2 417 719,53 грн - пені; 7 255, 57 грн - 3 % річних та 30 578,93 грн - інфляційних втрат за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024;

- 2 465 212 грн 64 коп. - вартості неповернутого товару; 110 934,57 грн - пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024.

Ухвалою суду від 20.01.2025 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/45/25 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13.02.2025 о 10:30 год.

Під час підготовчого провадження учасникам справи забезпечено можливість на реалізацію прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, зокрема на подання заяв по суті спору, однак учасники справи таким правом не скористалися.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито таку стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 13.03.2025, про що 13.02.2025 постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Слід зазначити, що представнику позивача за його клопотанням забезпечено участь у судових засіданнях у справі №902/45/25 у суді першої інстанції в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

На визначений час у судове засідання 13.03.2025 з`явився представник позивача (в режимі відеоконференції). Повідомлений належним чином відповідач (шляхом доставки ухвали від 17.02.2025 до Електронного кабінету ЄСІТС) правом участі у судовому засіданні не скористався.

Відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

02.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 (Договір поставки), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця нафтопродукти ( надалі іменується "Товар"), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар на умовах, визначених цим Договором.

Товар за цим Договором постачається окремими партіями на підставі відповідних Заявок на отримання Товару, протягом строку дії цього Договору ( п. 1.2. Договору).

Згідно із п. 2.1. Договору поставка Товару здійснюється залізничним та/або автотранспортом. Постачання Товару здійснюється на умовах Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року:

а) СРТ - пункт призначення вказаний Покупцем в заявці на відвантаження Товару, постачання транспортом і за рахунок Постачальника.

б) FCA - франко перевізник вказаний Покупцем, вивіз Товару транспортом (та за рахунок) Покупця.

в) EXW - резервуар нафтобази зберігання, вказаний Постачальником, вивіз Товару транспортом (та за рахунок) Покупця.

Сторони погодили, що в разі виникнення розбіжностей між положеннями цього Договору та "Інкотермс-2010" перевагу мають положення цього Договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору поставки датою поставки Товару (переходом права власності на Товар) вважається: - 3.1.1. при базисі постачання FCA, CPT, DDP - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в товарно-транспортній накладній на Товар; - 3.1.2. при базисі постачання EXW - дата, зазначена у видатковій накладній на Товар та/або в Акті приймання-передачі Товару.

Згідно із п. 5.2. Договору поставки сторони погодили, що Покупець здійснює оплату в розмірі 100% (ста відсотків) за кожну партію Товару протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку-фактури Постачальника.

Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення. У разі прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від вартості кожної партії Товару за кожний день прострочення (п. 6.2. Договору поставки).

Відповідно до п. 9.1. Договору поставки цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін, скріплення його печатками Сторін та діє до 31.12.2024 року, а в частині оплати - до повного виконання зобов`язань по даному Договору. У випадку відсутності заяв Сторін про розірвання Договору не пізніше ніж за 1 (один) місяць до моменту закінчення строку, встановленого в цьому пункті Договору, Договір вважається автоматично пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

Додатковою угодою №1 від 02.05.2024 про врегулювання відносин електронного документообігу до Договору поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024 року сторони погодили, зокрема, підписання видаткових накладних та актів звірки взаємних розрахунків в формі EDI-документів, для підтвердження описаних в них господарських операцій з використанням системи EDI.

На виконання умов Договору поставки у вересні 2024 року позивач поставив відповідачу паливо дизельне (diesel fuel) ULSD 10 PPM (EN 590) загальною вартістю 5 261 258,7 грн, що підтверджується обопільно підписаними сторонами в електронній формі видатковими накладними:

- № ДК09/07-003 від 07.09.2024 на суму 1 410 306,19 грн;

- № ДК09/13-016 від 13.09.2024 на суму 1 280 910,35 грн;

- № ДК09/13-017 від 13.09.2024 на суму 1 271 625,62 грн;

- № ДК09/28-005 від 28.09.2024 на суму 1 298 416,54 грн.

Згідно із Актом звіряння взаємних розрахунків від 01.11.2024, підписаним позивачем та відповідачем в електронній формі, станом на 17.10.2024 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" склала 1 709 417,51 грн.

Несплата відповідачем залишкової вартості поставлених нафтопродуктів слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 1 609 417,51 грн - основного боргу за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024.

Поряд з цим позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 2 417 719,53 грн - пені; 7 255, 57 грн - 3 % річних та 30 578,93 грн - інфляційних втрат внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання за цим же Договором.

Також слід зазначити, що позивач звертався до відповідача із претензією №б/н від 15.02.2024 про сплату 1 609 417,51 грн основного боргу, однак доказів реагування Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" на таку претензію матеріали справи не містять.

Окрім того, 03.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (Клієнт, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (Зберігач, відповідач) укладено Договір відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 (Договір зберігання), відповідно до п. 1.1 якого Клієнт передає, а Зберігач зобов`язується за винагороду прийняти нафтопродукти на відповідальне зберігання, зберігати, та повернути їх Клієнту або особі, вказаній Клієнтом, в тій же кількості, тієї ж марки, виду і якості, відповідно нормативним документам на продукцію протягом терміну дії Договору.

Пунктом 1.2 Договору зберігання визначено, що зберігання нафтопродуктів за цим Договором здійснюється Зберігачем на підприємствах нафтопродуктозабезпечення, розташованих за адресою: 22800 Вінницька область, м. Немирів, вул. Польова, 3, станція Немирів, Південно-Західна залізниця, код станції 336202 (нафтобаза ТОВ "Немирів нафтобаза").

Згідно із п. 1.4 Договору зберігання нафтопродукти, що передаються на зберігання, не переходять у власність Зберігача і повертаються Клієнту або особі, вказаній Клієнтом, на першу вимогу Клієнта.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків між Сторонами і повернення нафтопродуктів Клієнту - до повного виконання зобов`язань (п. 8.1 Договору зберігання).

Відповідно до п. 8.5. Договору зберігання Зберігач здійснює повернення нафтопродуктів Клієнта в строк, погоджений між сторонами договору.

На виконання умов Договору зберігання Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" за винагороду прийняло нафтопродукти на відповідальне зберігання, що підтверджується Актом № 67 від 15.05.2024 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП та Актом № 185 від 20.09.2024 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП.

Згідно із Актом звірки по руху та залишкам нафтопродуктів, що згідно Договору зберігання знаходяться на зберіганні Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані", станом на 30.09.2024 залишок нафтопродуктів "Дизельне паливо (diesel fuel) ULSD 10 PPM (EN 590) УКТЗЕД " становить 50590,00 кг.

25.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" із вимогою про повернення у строк до 29.11.2024 (включно) 50590,00 кг залишку нафтопродуктів "Дизельне паливо (diesel fuel) ULSD 10 PPM (EN 590) УКТЗЕД " (а.с. 34, 36-37). Реагування відповідача на таку вимогу матеріали справи не містять.

Оскільки відповідач у добровільному порядку переданий за Договором зберігання Товар не повернув, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" звернулося із відповідним позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 2 465 212,64 грн - вартості неповернутого товару та 110 934,57 грн - пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

Враховуючи укладений між сторонами Договір поставки нафтопродуктів №ОПТ61 від 01.05.2022, правовідносини між сторонами в цій частині підпадають під правове врегулювання положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Факт поставки відповідачу Товару за Договором підтверджено належними первинними документами - видатковими накладними.

В силу п. 5.2. Договору поставки обов`язок відповідача оплатити вартість поставленого Товару в силу п. 5.2. Договору поставки виник протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання відповідного рахунку-фактури Постачальника.

Оскільки матеріали справи не містять доказів виставлення Постачальником рахунку фактури на відповідну партію Товару, застосуванню в даному випадку підлягають приписи ч. 1 ст. 692 ЦК України, відповідно до якої покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відтак прострочення зобов`язання відповідача щодо оплати вартості отриманого Товару виникло за фактом його прийняття.

Наявність заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" станом на 17.10.2024 в сумі 1 709 417,51 грн зафіксовано в Акті звіряння взаємних розрахунків від 01.11.2024, підписаному сторонами в електронній формі.

Доказів погашення заборгованості у заявленій позивачем сумі 1 609 417,51 грн на дату прийняття рішення матеріали справи не містять. Водночас підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанови ВС КГС від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 та від 21.12.2020 у справі №916/499/20).

Поряд з цим суд враховує позицію, викладену у постанові КГС ВС від 08.06.2022 у справі №913/618/21, що доказувати факт здійснення відповідачем оплати заборгованості, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення 1 609 417,51 грн основного боргу у повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 2 417 719,53 грн - пені; 7 255, 57 грн - 3 % річних та 30 578,93 грн - інфляційних втрат за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 6.2. Договору поставки сторони погодили, що Покупець несе відповідальність за порушення строків оплати Товару, і на вимогу Постачальника сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого зобов`язання за кожний день прострочення. У разі прострочення строків оплати більше ніж на 10 (десять) календарних днів Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від вартості кожної партії Товару за кожний день прострочення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 наведено висновок, за змістом якого, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, у тому числі зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.

Верховний Суд у постановах неодноразово висловлював позицію стосовно того, що з огляду на вимоги частини п`ятої статті 236, статей 86, 237 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (постанови Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18, від 14.02.2019 у справі № 922/1019/18, від 22.11.2023 у справі № 904/464/23).

Поряд з цим матеріали справи не містять первинних документів на підтвердження часткових проплат вартості поставленого Товару (платіжних доручень, інструкцій тощо), хоча такі проплати мали місце, оскільки за видатковими накладними у вересні 2024 року позивач здійснив поставку відповідачу дизельного палива загальною вартістю 5 261 258,7 грн, а основний борг станом на 17.10.2024 склав 1 709 417,51 грн. За відсутності платіжних документів неможливо дослідити фактичне призначення таких платежів.

Крім того, у наведеному у позовній заяві розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат нарахування здійснено до 16.12.2024, тоді як в Акті звіряння взаємних розрахунків від 01.11.2024 сума боргу станом на 17.10.2024 визначена у більшому розмірі (1 709 417,41 грн), аніж заявлено позивачем (1 609 417,41 грн), тобто очевидно, що могли бути часткові проплати.

Водночас на пропозицію суду здійснити правильний розрахунок та надати відповідні підтверджуючі докази для його перевірки позивач ініціативи не виявив, а послався на можливість суду самостійно здійснити розрахунок.

Наведене в сукупності не дає можливості перевірити зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат за Договором поставки, тобто позовні вимоги в цій частині не обґрунтовано належними та допустимими доказами, а тому підлягають відмові у задоволенні з підстав недоведеності.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 2 465 212,64 грн - вартості неповернутого товару та 110 934,57 грн - пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024, суд враховує таке.

Згідно із ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч.ч. 1, 2 ст. 938 ЦК України).

Пунктом 1.4 Договору зберігання сторони визначили, що нафтопродукти, що передаються на зберігання, не переходять у власність Зберігача і повертаються Клієнту або особі, вказаній Клієнтом, на першу вимогу Клієнта.

Відповідно до Акту звірки по руху залишків нафтопродуктів від 30.06.2024, який підписано та скріплено печатками сторін, залишок нафтопродуктів станом на 30.09.2024 склав 50590 кг, що за підрахунками позивача (а.с.38) згідно з розрахунками вартості залишків нафтопродуктів у вартісному виразі склало 2465212,64 грн.

Оскільки відповідач жодних дій на вимогу позивача щодо повернення залишку нафтопродуктів або компенсації його вартості не здійснив, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 2 465 212,64 грн - вартості неповернутого товару за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024.

За змістом частини другої статті 217 ГК України одним із видів господарських санкцій у сфері господарювання є штрафні санкції, які згідно з частиною першою статті 230 ГК України визначаються у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

Законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань саме з умовами їх встановлення у договорі за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Водночас частиною шостою статті 231 ГК України передбачено можливість встановлення санкції за порушення грошових зобов`язань у відсотках до облікової ставки НБУ як одиниці вимірювання такої санкції. Однак саме зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони мають право і не встановлювати жодних санкцій за порушення строків розрахунку.

Отже, якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Відповідна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 05.09.2019 у справі № 908/1501/18.

Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим умовами Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024 не передбачено стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення переданого на зберігання Товару або компенсації його вартості, тому позовна вимога про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" 110 934,57 грн - пені за Договором зберігання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем слідує з умов укладених між сторонами Договорів, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Поряд з цим власного контррозрахунку заборгованості чи доказів її погашення відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з урахуванням мотивів щодо недоведеності правомірності нарахування 2 417 719,53 грн - пені; 7 255, 57 грн - 3 % річних та 30 578,93 грн - інфляційних втрат за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024, а також щодо безпідставного нарахування 110 934,57 грн - пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи, що позов задоволено частково, витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 48 895,57 грн покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза", в решті такі витрати в сумі 30 797,86 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (вул. Польова, 3, м. Немирів, Вінницька область, 22800, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дюваль Компані" (вул. Кісельова Володимира Капітана, м. Полтава, 36014, ) 1 609 417,51 грн - основного боргу за Договором поставки нафтопродуктів № 020524 О-65 від 02.05.2024; 2 465 212,64 грн - вартості неповернутого товару за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 62 від 03.05.2024 та 48 895,57 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в розмірі 30 797,86 грн залишити за позивачем.

4. Згідно із приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 21 березня 2025 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи.