ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/19501/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників:

позивача - Дешевого О. А. (адвоката),

відповідача-1 - Мишастого А. О. (адвоката),

відповідача-2 - не з`явилися,

третьої особи на стороні відповідачів - Антіпова Є В. (адвоката),

третьої особи на стороні відповідача-2 - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзафрик груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "СНОУК"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 (колегія суддів: Мальченко А. О. - головуючий, Агрикова О. В., Козир Т. П.) у справі

за позовом ОСОБА_1

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзафрик груп", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "СНОУК",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Консалтинг",

про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзафрик груп" (далі - ТОВ "Союзафрик груп"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (далі - ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна") про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською Інессою Володимирівною (далі - приватний нотаріус Тверська І. В.) за № 320, номер запису 43137204, та скасування рішення приватного нотаріуса Тверської І. В. від 23.07.2021 з індексним номером 43137204 про державну реєстрацію за ТОВ "Союзафрик груп" права власності на 97/100 частин нежитлових приміщень (літ. "А"), які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

1.2. Позовні вимоги ОСОБА_1 згідно з поданою позовною заявою були обґрунтовані тим, що оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, укладений між ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", вчинений у період, коли існувала судова заборона (арешт) щодо майна, накладена постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" під час укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 діяло недобросовісно, оскільки не отримало попередньої згоди позивача на укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. ОСОБА_1 також зазначав, що порушення його цивільного права полягає у неможливості звернення до ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" як майнового поручителя Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (далі - ПАТ "Енергобанк").

1.3. У лютому 2024 року ОСОБА_1 подав до Господарського суду міста Києва заяву про зміну підстави позову від 12.02.2024, яка протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 прийнята до розгляду у справі № 910/19501/23.

1.4. Позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зміну підстави позову від 12.02.2024 обґрунтовані тим, що ТОВ "Союзафрик груп" отримало право вимоги щодо основного зобов`язання за кредитним договором не в повному обсязі, а право вимоги за договором попередньої іпотеки ТОВ "Союзафрик груп" отримало не від особи, яка мала право його передавати. ОСОБА_1 вважав, що ТОВ "Союзафрик груп", звернувши стягнення на предмет іпотеки та уклавши оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, вчинило такі дії, не маючи права на забезпечення (іпотеку) та не маючи всього обсягу вимог за кредитним договором, які були забезпечені такою іпотекою.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23 відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

2.2. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , господарський суд першої інстанції визнав необґрунтованими доводи позивача про порушення його цивільного права, яке полягає у неможливості звернення до ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" як майнового поручителя ПАТ "Енергобанк", оскільки, як установив місцевий господарський суд, позивач вже ініціював таке звернення в межах справи № 758/6543/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АК Консалтинг" (далі - ТОВ "АК Консалтинг"), ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", державного реєстратора Комунального підприємства "Світоч" міста Києва Дмитрунця Л. В. про визнання незаконним і скасування рішень державного реєстратора, скасування державної реєстрації, поновлення запису про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Ройланс-Україна" (далі - ТОВ "Ройланс-Україна") (у подальшому перейменованого на ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна") на нежитловий будинок на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. від 21.02.2014 № 4747882; стягнення заборгованості, яка виникла в ПАТ "Енергобанк" перед ОСОБА_1 за договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , у розмірі 81 923 083,42 грн за договором іпотеки, укладеним 21.02.2014, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах. Крім того, господарський суд першої інстанції зазначив, що право власності на предмет іпотеки перейшло від ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" до ТОВ "Союзафрик груп", проте іпотека на підставі договору від 21.02.2014 є дійсною для нового власника (ТОВ "Союзафрик груп"), оскільки записи про іпотеку, яка є предметом наведеного договору, а також про позивача як наступного іпотекодержателя, були наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі обтяжень майна. Тому, за висновком суду, права позивача як наступного іпотекодержателя за дійсним договором іпотеки не порушені в результаті укладення між відповідачами договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. Господарський суд першої інстанції зазначив, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. З урахуванням викладеного місцевий господарський суд констатував, що позивач під час розгляду справи не довів (не підтвердив) у встановленому законодавством порядку, яким саме чином оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 порушує (зачіпає) його права та законні інтереси. Крім того, за висновком суду, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 не може відновити права позивача, оскільки при визнанні недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 у ТОВ "Союзафрик груп" залишиться (буде наявне) право іпотекодержателя за договором попередньої іпотеки від 29.12.2006. За таких обставин місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування рішення приватного нотаріуса Тверської І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.07.2021 з індексним номером 43137204 є похідними від позовних вимог про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, то суд також відмовив у задоволенні позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Тверської І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.07.2021 з індексним номером 43137204.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23 та ухвалено нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вирішено визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 23.07.2021 між ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", посвідчений приватним нотаріусом Тверською І. В. та зареєстрований в реєстрі за № 320, відомості про який 23.07.2021 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про інше речове право 43137204.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 43137204 від 23.07.2021 приватного нотаріуса Тверської І. В. про державну реєстрацію за ТОВ "Союзафрик груп" права власності на 97/100 частин нежитлових приміщень (літ. "А"), які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 .

2.4. Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , апеляційний господарський суд зазначив, що внаслідок укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 між ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (іпотекодавець) та ТОВ "Союзафрик груп" припиненою є як іпотека, за якою іпотекодержателем є ТОВ "Союзафрик груп" (попередній іпотекодержатель), так і іпотека, за якою іпотекодержателем є ОСОБА_1 (наступний іпотекодержатель). Тому, за висновками апеляційного господарського суду, укладений між ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (іпотекодавець) та ТОВ "Союзафрик груп" договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 безпосередньо впливає на можливість звернення стягнення на іпотечне майно ОСОБА_1 як наступним іпотекодержателем, оскільки фактично позбавляє його такого права. Апеляційний господарський суд також зазначив, що відповідно до приписів статті 17 Закону України "Про іпотеку", іпотечне зобов`язання, за яким ОСОБА_1 як іпотекодержатель може звернути стягнення на іпотечне майно, є припиненим відповідно до закону. Наявність державної реєстрації права іпотеки за позивачем не свідчить про набуття (або ж утримання) ним такого права, оскільки державна реєстрація не є способом набуття прав, а за своєю правовою природою є лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав. За наведених обставин апеляційний господарський суд виснував, що місцевий господарський суд помилково не застосував до спірних правовідносин приписи статті 17 Закону України "Про іпотеку" та дійшов необґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 не порушує права позивача. Водночас приписи статті 13 Закону України "Про іпотеку", які застосовані господарським судом першої інстанції, встановлюють порядок взаємодії попереднього та наступного іпотекодержателя у випадку звернення стягнення на майно наступним іпотекодержателем до того, як до таких дій вдався попередній іпотекодержатель, та навпаки. Як зазначив апеляційний господарський суд, аналіз приписів статті 13 Закону України "Про іпотеку" дає підстави для висновку про те, що незалежно від того, хто ініціював процедуру звернення стягнення на майно, інший іпотекодержатель має включитися в цю процедуру та задовольнити свої вимоги залежно від пріоритету та розміру цих вимог, оскільки приписи цієї статті не вказують на можливість існування кількох паралельних (одночасних) процесів звернення стягнення на одне і те ж майно, ініційованих різними іпотекодержателями такого майна. Водночас апеляційний господарський суд установив, що ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 28.09.2020 у справі № 758/6543/20 відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "АК Консалтинг", ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", державного реєстратора Комунального підприємства "Світоч" м. Києва Дмитрунця Л. В. про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, скасування державної реєстрації прав та поновлення запису про право власності, реалізацію предмета іпотеки на прилюдних торгах. Таким чином, апеляційний господарський суд установив, що ОСОБА_1 як наступний іпотекодержатель першим ініціював звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах. Тому, за висновком апеляційного господарського суду, відповідно до приписів статті 13 Закону України "Про іпотеку" попередній іпотекодержатель мав долучитися до обраного наступним іпотекодержателем способу звернення стягнення на майно (наприклад, шляхом подання позову третьої особи із самостійними вимогами), а не ініціювати окремий чи самостійний процес. При цьому суд зазначив, що, даючи згоду на наступну іпотеку, попередній іпотекодержатель мав враховувати такі ризики реалізації іпотечного майна наступним іпотекодержателем, як і ТОВ "Союзафрик груп", набуваючи відповідні права іпотекодержателя на підставі договору про відступлення права вимоги від 09.07.2021.

2.5. Крім того, апеляційний господарський суд установив, що постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20 задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту; вирішено накласти арешт на будинок (літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у випадку задоволення позовних вимог. Апеляційний господарський суд також установив, що постанова Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту, була чинною на дату укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначила, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Водночас, як зазначив суд, укладення між відповідачами оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, за яким відбувся перехід права власності на іпотечне майно, (фактично відбулося розпорядження цим майном), мало місце в період дії заборони на таке розпорядження, встановленої судом.

2.6. За таких обставин, за висновком апеляційного господарського суду, як укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя між боржником та попереднім іпотекодержателем, який за своїм змістом суперечить вимогам статті 13 Закону України "Про іпотеку" щодо порядку дій попереднього кредитора у випадку звернення стягнення на майно, ініційованого наступним іпотекодержателем, так і розпорядження майном, щодо якого накладено арешт за рішенням суду (що вказує на відсутність у сторін правочину необхідного обсягу правомочностей щодо передання та отримання такого майна), свідчить про порушення сторонами оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, що, за правилами статті 215 цього Кодексу, є підставою для визнання зазначеного договору недійсним. З огляду на викладене апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 є обґрунтованими, а тому їх належить задовольнити. Оскільки під час розгляду справи апеляційний господарський суд установив порушення прав позивача оспорюваним договором про відступлення права вимоги від 09.07.2021, то, за висновком суду, порушення майнових прав позивача також відбулося і в результаті вчинення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ "Союзафрик груп" на підставі договору про відступлення права вимоги від 09.07.2021. Тому апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення від 23.07.2021 з індексним номером 43137204 приватного нотаріуса Тверської І. В. про державну реєстрацію за ТОВ "Союзафрик груп" права власності на 97/100 частин нежитлових приміщень (літ. "А"), які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 .

2.7. Крім того, апеляційний господарський суд не взяв до уваги доводи ТОВ "Союзафрик груп" про неефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права та про необхідність оскарження всіх правочинів, за якими ТОВ "Союзафрик груп" набуло права іпотекодержателя. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що відповідачі порушили встановлений законодавством порядок реалізації майна, переданого в іпотеку двом різним кредиторам, у зв`язку з чим наступний кредитор (позивач) позбавлений права на задоволення вимог забезпечених іпотекою. Водночас апеляційний господарський суд зазначив, що розмір вимог ТОВ "Союзафрик груп" складає близько 3 000 000,00 грн, у той час як вимоги ОСОБА_1 , забезпечені іпотекою, складають більше 170 000 000,00 грн. За висновком апеляційного господарського суду, ТОВ "Союзафрик груп" як первісний кредитор має пріоритет у задоволенні своїх вимог перед вимогами ОСОБА_1 , але, оскільки, ОСОБА_1 перший ініціював процес звернення стягнення на іпотечне майно, то ТОВ "Союзафрик груп" мало би врахувати цю обставину, реалізовуючи свої права.

3. Короткий зміст касаційних скарг та заперечень на них

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 910/19501/23, до Верховного Суду звернулося ТОВ "Союзафрик груп" з касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "Союзафрик груп" зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "Союзафрик груп", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.3. Крім того, 23.12.2024 ТОВ "Союзафрик груп" подало через "Скриню" до Верховного Суду доповнення до касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 910/19501/23. Доповнюючи подану касаційну скаргу, ТОВ "Союзафрик груп" зазначає, що повністю підтримує доводи, викладені у ній, та вважає за необхідне додатково обґрунтувати підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.4. Оскільки доповнення до касаційної скарги ТОВ "Союзафрик груп" були подані протягом строку на касаційне оскарження, то колегія суддів дійшла висновку про необхідність прийняття цих доповнень, а тому ухвалою Верховного Суду від 27.01.2025 зазначені доповнення прийняті до розгляду разом із касаційною скаргою ТОВ "Союзафрик груп" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 910/19501/23.

3.5. ТОВ "Союзафрик груп" у касаційній скарзі та доповненнях до неї зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи статей 13, 14, 237, пункту 5 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосував положення статей 15, 16, 203, 204, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України, статей 20, 21 Господарського кодексу України, статей 13, 17, 23, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" та не врахував висновки щодо застосування цих норм права та висновки про обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, викладені в постановах Верховного Суду від 19.09.2023 у справі № 910/19668/21, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18, від 13.02.2019 у справі № 569/13956/17, від 17.02.2021 у справі № 520/472/17, від 27.04.2023 у справі № 209/4577/21, від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, від 04.11.2022 у справі № 761/31581/19, від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18, від 04.03.2021 у справі № 2-6875/10, від 10.02.2021 у справі № 686/1953/13-ц, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 26.01.2022 у справі № 922/4140/19, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г-6.

3.6. При цьому, на думку ТОВ "Союзафрик груп", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування приписів статей 13, 237, пункту 5 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16, 203, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 20, 21 Господарського кодексу України, статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статей 13, 17 Закону України "Про іпотеку".

3.7. Крім того, не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 910/19501/23, до Верховного Суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "СНОУК" (далі - ТОВ "СНОУК") із касаційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену постанову, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23 залишити в силі; у разі наявності лише порушень норм процесуального права, передбачених частинами 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України, на які містяться посилання в касаційній скарзі, ТОВ "СНОУК" просить скасувати оскаржувану постанову, а справу № 910/19501/23 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

3.8. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, ТОВ "СНОУК" зазначає, що оскаржувана постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. ТОВ "СНОУК", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

3.9. ТОВ "СНОУК" у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи статті 2, статей 13, 14, 42, частини 5 статті 269, частини 7 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосував положення статей 1, 13, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цих норм права та висновки про обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, викладені в постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 18.09.2023 у справі № 363/2337/19, від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

3.10. Крім того, на думку ТОВ "СНОУК", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 13 Закону України "Про іпотеку".

3.11. ТОВ "СНОУК" також вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме: оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, договір іпотеки від 29.12.2006. Крім того, за доводами ТОВ "СНОУК", апеляційний господарський суд із порушенням частини 7 статті 270 Господарського процесуального кодексу України взагалі не досліджував докази, подані учасниками справи на доведення обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень, а одразу після надання учасниками справи пояснень перейшов до судових дебатів.

3.12. ОСОБА_1 у відзиві на касаційні скарги просить касаційні скарги ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "СНОУК" залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. ОСОБА_1 зазначає, що внаслідок укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 між ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" та ТОВ "Союзафрик груп" іпотека позивача є припиненою відповідно до статті 17 Закону України "Про іпотеку". Тому, на думку ОСОБА_1 , задоволення позовних вимог у цій справі фактично поверне йому право наступного іпотекодержателя.

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 24.10.2006 між Акціонерним товариством "Енергобанк" та ТОВ "Ройланс-Україна" (назва якого в подальшому змінена на ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна") (позичальник) укладено договір про надання кредиту № 610-34, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на придбання об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

4.2. На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 29.12.2006 між банком (іпотекодержатель) та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки, згідно з яким ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" передало в іпотеку нерухоме майно загальною площею приміщень 3881,90 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

4.3. Відповідно до пункту 1.3 договору іпотеки від 29.12.2006 предмет іпотеки сторони за домовленістю оцінюють у 48 624 497,39 грн.

4.4. Пунктом 4.3 договору іпотеки від 29.12.2006 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

4.5. 21.02.2014 між ПАТ "Енергобанк" та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи.

4.6. На забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним договором між ОСОБА_1 та ТОВ "Ройланс-Україна" (іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 21.02.2014, за умовами якого ТОВ "Ройланс-Україна" передало ОСОБА_1 в іпотеку 97/100 частин нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

4.7. Відповідно до пункту 2.2 договору іпотеки від 21.02.2014 іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки не є предметом іпотеки за іншими зобов`язаннями, окрім забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед боржником на підставі договору іпотеки від 29.12.2006 зі всіма змінами та доповненнями, за яким було передано майно в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця перед боржником за договором про надання кредиту від 24.10.2006 № 610-34.

4.8. Відповідно до пункту 3.1 договору іпотеки від 21.02.2014 іпотекодавець погоджується з тим, що протягом дії цього договору він не має права без попередньої згоди іпотекодержателя вчиняти чи опосередковано сприяти вчиненню нижчеперелічених дій (в тому числі укладати відповідні правочини): зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт предмета іпотеки (зокрема, здійснювати перепланування) чи іншим способом змінювати цільове призначення предмета іпотеки; передавати предмет іпотеки в наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, найм (оренду), користування.

4.9. Пунктом 8.3 договору іпотеки від 21.02.2014 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за договором депозиту.

4.10. З урахуванням викладеного, як зазначили господарські суди, щодо предмета іпотеки - 97/100 частин нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, існували як попередня іпотека (іпотекодержателем за якою було ПАТ "Енергобанк"), так і наступна іпотека (іпотекодержателем за якою є позивач у цій справі).

4.11. Крім того, Господарський суд міста Києва, розглядаючи справу № 910/14476/19, установив, що 12.02.2015 ПАТ "Енергобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу, а 12.06.2015 розпочато процедуру ліквідації банку.

4.12. 03.11.2016 між ПАТ "Енергобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвест Балтик Груп" (далі - ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп") (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ПАТ "Енергобанк" відступив новому кредитору права вимоги до позичальника за кредитним договором (ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна").

4.13. Цього ж дня між ПАТ "Енергобанк" та ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким ПАТ "Енергобанк" відступило новому кредитору права вимоги за договором іпотеки.

4.14. 04.11.2016 між ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" та ТОВ "АК Консалтинг" укладено договір поруки, згідно з яким ТОВ "АК Консалтинг" поручилося перед ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" за виконання ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" своїх зобов`язань за кредитним договором.

4.15. 08.11.2016 між ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" (первісний іпотекодержатель) і ТОВ "АК Консалтинг" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю права вимоги за договором іпотеки у зв`язку з погашенням ТОВ "АК Консалтинг" частини заборгованості за кредитним договором у розмірі 6 747 000,00 грн.

4.16. 09.11.2016 між ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" (первісний кредитор) та ТОВ "АК Консалтинг" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, згідно з яким первісний кредитор відступив право вимоги до боржника за кредитним договором. Станом на день укладення цього договору заборгованість боржника перед первісним кредитором за кредитним договором становила 2 842 058,66 грн.

4.17. Крім того, господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що в межах справи № 910/12344/22 за позовом ТОВ "Союзафрик груп" до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, в постанові Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 встановлено, що з 03.11.2016 права кредитора за основним зобов`язанням та попереднього іпотекодержателя щодо 97/100 частин нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок вчинення цих правочинів набуло ТОВ "ФК Інвест Балтик Груп".

4.18. 04.11.2016 між ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" та ТОВ "АК Консалтинг" було укладено договір поруки, за умовами якого ТОВ "АК Консалтинг" поручилося перед фінансовою компанією за виконання іпотекодавцем (ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал партнерс Україна") своїх зобов`язань за кредитним договором.

4.19. 08.11.2016 через погашення за договором поруки частини заборгованості власника 97/100 частин нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за кредитним договором між ТОВ "Фінансова Компанія "Інвест Балтик Груп" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "АК Консалтинг" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29.12.2006.

4.20. 08.11.2016 права попереднього іпотекодержателя щодо 97/100 частин нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, внаслідок укладення зазначеного договору набуло ТОВ "АК Консалтинг".

4.21. 09.11.2016 між ТОВ "Фінансова Компанія "Інвест Балтик Груп" (первісний кредитор) та ТОВ "АК Консалтинг" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого новий кредитор набув право вимоги та всі інші права до боржника за кредитним договором в порядку і в обсязі, що визначені цим договором, відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, але не виключно, пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України.

4.22. 09.11.2016 згідно з договором відступлення до ТОВ "АК Консалтинг" перейшло право вимоги за кредитним договором (за основним зобов`язанням), що було забезпечено первісною іпотекою, предметом якої є 97/100 визначеної в натурі частини нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4.23. 18.12.2018 ТОВ "АК Консалтинг" у позасудовому порядку звернуло стягнення на предмет попередньої іпотеки та зареєструвало за собою право власності на нерухоме майно, а саме: 97/100 частини нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

4.24. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що обставини щодо виникнення речових прав на нерухоме майно, які встановлені в постанові Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 910/14476/19, яка набрала законної сили, відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування, оскільки у цій справі № 910/19501/23 беруть участь учасники справи № 910/14476/19 - ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" та ТОВ "АК Консалтинг", щодо яких ці обставини встановлені судовим рішенням.

4.25. При цьому зазначеною постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 910/14476/19 визнано недійсним договір від 08.11.2016 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29.12.2006, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Балтик Груп" та ТОВ "АК Консалтинг", що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2221, а також скасовано наступні рішення державних реєстраторів, прийняті на його підставі.

4.26. З урахуванням викладеного господарські суди встановили, що з 29.09.2020 (день набрання законної сили постанови Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 910/14476/19) права попереднього іпотекодержателя щодо 97/100 частини нежитлового будинку (літ. "А") загальною площею 3802,30 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, знову повернулися до ТОВ "Фінансова Компанія "Інвест Балтик Груп".

4.27. Після визнання в судовому порядку недійсним договору від 08.11.2016 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 29.12.2006, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Інвест Балтик Груп" та ТОВ "АК Консалтинг", на підставі нотаріально посвідчених правочинів речові права іпотекодержателя на нерухоме майно, а саме: на 97/100 частини нежитлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, послідовно перейшли від ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Резолюція" (далі - ТОВ "Бізнес Резолюція"), а потім - до ТОВ "Союзафрик груп", після чого на підставі укладеного ТОВ "Союзафрик груп" 23.07.2021 з попереднім власником - ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" договору про задоволення вимог іпотекодержателя, ТОВ "Союзафрик груп" набуло право власності на нерухоме майно.

4.28. Господарські суди встановили, що зміна речових прав іпотеки відбувалася на підставі попереднього вчинення послідовних правочинів з відступлення права кредитора за основним зобов`язанням за кредитним договором від 24.10.2006 № 610-34, а саме: договору про відступлення права вимоги від 20.07.2017, укладеного між ТОВ "АК Консалтинг" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичні рішення" (змінено назву на ТОВ "Бізнес Резолюція"), а потім договору про відступлення права вимоги, укладеного від 25.06.2021 між ТОВ "Бізнес Резолюція" та ТОВ "Союзафрик груп" (новий кредитор).

4.29. При цьому рішенням Господарського суду міста Києва від 12.04.2023 у справі № 910/12344/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2023, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 18.11.2021№ 4167/5, яким скасовано право власності, в тому числі ТОВ "Союзафрик груп" на нерухоме майно 97/100 частини будівлі, яка була предметом попередньої та наступної іпотеки за укладеними договорами іпотеки.

4.30. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 26.05.2021 між ТОВ "ФК "Інвест Балтик Груп" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "Бізнес Резолюція" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю, а новий іпотекодержатель набуває права вимоги первісного іпотекодержателя за договором іпотеки від 29.12.2006, укладеним між ПАТ "Енергобанк" та ТОВ "Ройланс-Україна", правонаступником якого є ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (боржник за договором про надання кредиту від 24.10.2006 № 610-34).

4.31. Крім того, 09.07.2021 між ТОВ "Бізнес Резолюція" та ТОВ "Союзафрик груп" укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ "Бізнес Резолюція" (первісний іпотекодержатель) відступило ТОВ "Союзафрик груп" 97/100 частин нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею нежитлових приміщень 3802,30 м2. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення відтисками печаток сторін та нотаріального посвідчення.

4.32. 23.07.2021 між ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" (іпотекодавець) та ТОВ "Союзафрик груп" (іпотекодержатель) укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого іпотекодавець передає, а іпотекодержатель набуває право власності на належне іпотекодержателю нерухоме майно - 97/100 частин нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

4.33. Пунктом 7 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 передбачено, що майно на момент укладення цього договору нікому не продане, під арештом не знаходиться, а також прав та обтяжень щодо нього у третіх осіб як в межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесено. У разі виникнення порушення права третіх осіб у зв`язку з укладенням цього договору іпотекодавець зобов`язується задовольнити вимоги третіх осіб за власний рахунок, розуміючи при цьому, що предмет іпотеки не може бути використаний для задоволення вимог третіх осіб.

4.34. Право власності на майно виникає в іпотекодержателя з моменту його державної реєстрації (пункт 1 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021).

4.35. Відповідно до пункту 12 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, за даними Єдиного реєстру боржників Міністерства юстиції України, записи щодо ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" відсутні.

4.36. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "Союзафрик груп" на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 зареєструвало за собою право власності на 97/100 частин нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1.

4.37. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що 09.09.2020 постановою Київського апеляційного суду у справі № 758/6543/20 задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту; вирішено накласти арешт на будинок (літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

4.38. ОСОБА_1 , вважаючи порушеними свої права внаслідок укладення 23.07.2021 між ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" договору про задоволення вимог іпотекодержателя та державної реєстрації за ТОВ "Союзафрик груп" права власності на 97/100 частин нежитлових приміщень (літ. "А"), які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , звернувся до Господарського суду міста Києва із цим позовом.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційних скаргах та запереченнях на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

5.4. Підставою позовних вимог з урахуванням заяви про зміну підстави позову від 12.02.2024, за доводами ОСОБА_1 , є отримання ТОВ "Союзафрик груп" права вимоги щодо основного зобов`язання за кредитним договором не в повному обсязі. ОСОБА_1 також зазначав, що ТОВ "Союзафрик груп" право вимоги за договором попередньої іпотеки отримало не від особи, яка мала право його передавати. ОСОБА_1 вважав, що ТОВ "Союзафрик груп", звернувши стягнення на предмет іпотеки та уклавши оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, вчинило такі дії, не маючи права на забезпечення (іпотеку) та не маючи всього обсягу вимог за кредитним договором, які були забезпечені такою іпотекою.

5.5. Господарський суд першої інстанції, розглянувши справу № 910/19501/23, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

5.6. Апеляційний господарський суд, переглянувши в апеляційному порядку рішення господарського суду першої інстанції, не погодився з висновками місцевого господарського суду, а тому скасував рішення господарського суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким задовольнив позов ОСОБА_1 .

5.7. ТОВ "Союзафрик груп" не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернулося з касаційною скаргою та доповненнями до неї на постанову в цій справі. ТОВ "Союзафрик груп", звертаючись із касаційною скаргою та доповненнями до неї, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.8. ТОВ "СНОУК" також не погоджується з висновками апеляційного господарського суду, а тому звернулося з касаційною скаргою на постанову в цій справі. ТОВ "СНОУК", звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.9. Пунктами 1, 3, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

5.10. ТОВ "Союзафрик груп" у касаційній скарзі та доповненнях до неї зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи статей 13, 14, 237, пункту 5 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосував положення статей 15, 16, 203, 204, 215, 216, 236 Цивільного кодексу України, статей 20, 21 Господарського кодексу України, статей 13, 17, 23, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" та не врахував висновки щодо застосування цих норм права та висновки про обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, викладені в постановах Верховного Суду від 19.09.2023 у справі № 910/19668/21, від 27.11.2018 у справі № 905/1227/17, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19, від 19.11.2019 у справі № 918/204/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18, від 13.02.2019 у справі № 569/13956/17, від 17.02.2021 у справі № 520/472/17, від 27.04.2023 у справі № 209/4577/21, від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, від 04.11.2022 у справі № 761/31581/19, від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18, від 04.03.2021 у справі № 2-6875/10, від 10.02.2021 у справі № 686/1953/13-ц, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15, від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 26.01.2022 у справі № 922/4140/19, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г-6.

5.11. При цьому, на думку ТОВ "Союзафрик груп", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування приписів статей 13, 237, пункту 5 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16, 203, 204, 215, 216 Цивільного кодексу України, статей 20, 21 Господарського кодексу України, статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", статей 13, 17 Закону України "Про іпотеку".

5.12. ТОВ "СНОУК" у касаційній скарзі зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи статті 2, статей 13, 14, 42, частини 5 статті 269, частини 7 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неправильно застосував положення статей 1, 13, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України та не врахував висновки щодо застосування цих норм права та висновки про обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, викладені в постановах Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 18.09.2023 у справі № 363/2337/19, від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

5.13. Крім того, на думку ТОВ "СНОУК", на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 13 Закону України "Про іпотеку".

5.14. ТОВ "СНОУК" також вважає, що апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме: оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, договір іпотеки від 29.12.2006. Крім того, за доводами ТОВ "СНОУК", апеляційний господарський суд із порушенням частини 7 статті 270 Господарського процесуального кодексу України взагалі не досліджував докази, подані учасниками справи на доведення обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог або заперечень, а одразу після надання учасниками справи пояснень перейшов до судових дебатів.

5.15. Верховний Суд, переглядаючи в касаційному порядку оскаржувану постанову в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає за необхідне першочергово розглянути доводи ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "СНОУК", які стосуються порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права.

5.16. Так, ТОВ "СНОУК" у поданій касаційній скарзі зазначає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, перевищив межі своїх повноважень, оскільки вийшов як за межі підстав позову, мотивувавши своє рішення обставинами, на які не посилався позивач у якості підтвердження позовних вимог, так і за межі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 не посилався на обставини в якості доводів своєї апеляційної скарги, які взяв до уваги апеляційний господарський суд. Тому ТОВ "СНОУК" вважає, що апеляційний господарський суд, обґрунтовуючи висновки про недійсність оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, з порушенням приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України послався на обставини, що не були підставами заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, і такі обставини не з`ясовувалися господарським судом першої інстанції та не зазначалися ОСОБА_1 у якості доводів апеляційної скарги.

5.17. За доводами ТОВ "СНОУК", позовні вимоги ОСОБА_1 після зміни ним підстав позову відповідно до заяви від 12.02.2024 ґрунтувалися лише на тих обставинах, що нібито ТОВ "Союзафрик груп" отримало право вимоги за основним зобов`язанням за кредитним договором не в повному обсязі, а право вимоги за договором попередньої іпотеки ТОВ "Союзафрик груп" отримало не від особи, яка мала право його передати. З урахуванням викладеного ТОВ "СНОУК" наголошує на тому, що після зміни підстав позову позивач відмовився обґрунтовувати недійсність оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 обставинами наявності нескасованого судового рішення про арешт предмета договору на момент його вчинення. При цьому ТОВ "СНОУК" зазначає, що ОСОБА_1 в апеляційний скарзі наводив доводи про незаконність рішення суду першої інстанції саме через оцінку судом першої інстанції факту наявності нескасованого судового рішення про арешт предмета іпотеки, оскільки ця обставина була виключена ОСОБА_1 з підстав позову. Тому, на думку ТОВ "СНОУК", апеляційний господарський суд повинен був надати оцінку лише тим обставинам, які позивач заявив в якості підстав позову. Однак апеляційний господарський суд з порушенням приписів процесуального законодавства вдався до дослідження та надання оцінки факту наявності арешту, який не був підставою позову (після зміни позивачем).

5.18. За таких обставин, на думку ТОВ "СНОУК", апеляційний господарський суд фактично підмінив суд першої інстанції, а порушення інстанційної юрисдикції та правової невизначеності в апеляційному перегляді призвели до істотного порушення засад диспозитивності та змагальності господарського судочинства (статті 13, 14 Господарського процесуального кодексу України), а також до істотного позбавлення учасників справи прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, ТОВ "СНОУК" вважає, що наведені порушення, допущені апеляційним господарським судом, призвели до порушення права учасників справи на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

5.19. Крім того, ТОВ "Союзафрик груп" із посиланням на неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду щодо застосування частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постанові від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, зазначає, що згідно із частиною 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Наведене, на думку скаржника, свідчить про те, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять учасники спірних правовідносин. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача та позов має чітко виражену ціль, яка втілюється у формі позовних вимог, які викладає позивач у позовній заяві. Однак, на думку ТОВ "Союзафрик груп", апеляційний господарський суд вийшов за межі позовних вимог та своїх повноважень, оскільки фактично вирішив спір про право, який не був предметом позову. За доводами ТОВ "Союзафрик груп", ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному господарському суді, не обґрунтовував позовні вимоги умовами договору іпотеки, а апеляційний господарський суд помилково не звернув увагу на відсутність законодавчого обґрунтування апеляційної скарги.

5.20. Верховний Суд, перевіривши наведені доводи ТОВ "СНОУК" та ТОВ "Союзафрик груп", зазначає таке.

5.21. Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

5.22. При цьому відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

5.23. Отже, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 916/5763/23, від 14.01.2025 у справі № 922/3314/21, від 17.04.2024 у справі № 926/3515/22.

5.24. Згідно з положеннями статті 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Визначення відповідача / відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

5.25. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, суть якого визначена у статті 14 цього Кодексу, та полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

5.26. Колегія суддів зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено право позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) суд, виходячи з її змісту, а також зі змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: 1) подання іншого (ще одного) позову, 2) збільшення або зменшення розміру позовних вимог, 3) об`єднання позовних вимог, 4) зміну предмета або підстав позову. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 910/9980/19, від 17.04.2024 у справі № 926/3515/22, від 21.02.2024 у справі № 903/359/23.

5.27. За змістом частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

5.28. Верховний Суд зазначає, що під предметом позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

5.29. Отже, зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом. Тому в разі подання позивачем заяви, спрямованої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. При цьому не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Подібні висновки щодо застосування частини 3 статті 46 Господарського процесуального кодексу України викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та у постановах Верховного Суду від 13.07.2023 у справі № 5015/118/11 (914/1689/21), від 17.04.2024 у справі № 926/3515/22.

5.30. Матеріали цієї справи свідчать про те, що у грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" про визнання недійсним з моменту вчинення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом Тверською І. В. за № 320, номер запису 43137204, та скасування рішення приватного нотаріуса Тверської І. В. від 23.07.2021 з індексним номером 43137204 про державну реєстрацію за ТОВ "Союзафрик груп" права власності на 97/100 частин нежилих приміщень (літ. "А"), які знаходяться в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

5.31. При цьому позовні вимоги ОСОБА_1 згідно з поданою позовною заявою були обґрунтовані тим, що оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, укладений між ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", вчинений у період, коли існувала судова заборона (арешт) щодо майна, накладена постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" під час укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 діяло недобросовісно, оскільки не отримало попередньої згоди позивача на укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. ОСОБА_1 також зазначав, що порушення його цивільного права полягає у неможливості звернення до ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" як майнового поручителя ПАТ "Енергобанк".

5.32. Водночас відповідно до матеріалів цієї справи ОСОБА_1 у лютому 2024 року подав до Господарського суду міста Києва заяву про зміну підстави позову від 12.02.2024, яка протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 прийнята до розгляду.

5.33. У цій заяві ОСОБА_1 зазначав, що він обґрунтовував позовні вимоги посиланням на наявність арешту щодо предмета іпотеки на момент укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 та наявності на нього зареєстрованого права наступної іпотеки на той самий предмет іпотеки. Крім того, ОСОБА_1 зазначав, що він обґрунтовував позовні вимоги неотриманням іпотекодавцем попередньої згоди на укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, ігноруванням іпотекодержателем початку процедури звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем як наступним іпотекодержателем. Водночас, як зазначав ОСОБА_1 , ознайомившись із запереченнями ТОВ "Союзафрик груп", він вважає за необхідне подати заперечення та заявити про зміну підстав позову в порядку, передбаченому статтею 46 Господарського процесуального кодексу України. Нові підстави позову, як зазначав ОСОБА_1 у заяві про зміну підстави позову, зводяться до того, що ТОВ "Союзафрик груп" отримало право вимоги щодо основного зобов`язання за кредитним договором не в повному обсязі, та право вимоги за договором попередньої іпотеки ТОВ "Союзафрик груп" отримало не від особи, яка мала право його передавати. ОСОБА_1 вважав, що ТОВ "Союзафрик груп", звернувши стягнення на предмет іпотеки та уклавши оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, вчинило такі дії, не маючи права на забезпечення (іпотеку) та не маючи всього обсягу вимог за кредитним договором, які були забезпечені такою іпотекою.

5.34. Крім того, Верховний Суд з урахуванням доводів ТОВ "СНОУК" установив, що ОСОБА_1 , звертаючись із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23, в якості доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначав, що господарський суд першої інстанції, досліджуючи та перевіряючи підстави позову, які були зазначені в позовній заяві, не дослідив підстави позову, наведені в заяві про зміну підстави позову від 12.02.2024, яка протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024 прийнята до розгляду. Натомість, як наголошував ОСОБА_1 в апеляційний скарзі, господарський суд першої інстанції зазначив, що його позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваний договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021, укладений між ТОВ "Союзафрик груп" та ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна", вчинений у період, коли існувала судова заборона (арешт) щодо майна, накладена постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20; ТОВ "Ю.ЕФ. Кепітал Партнерс Україна" під час укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021 діяло недобросовісно, оскільки не отримало попередньої згоди позивача на укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 в апеляційний скарзі зазначав, що господарський суд першої інстанції, ухвалюючи рішення від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23, не перевірив підстави позову, наведені позивачем у заяві про зміну підстави позову від 12.02.2024.

5.35. Разом з тим зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що апеляційний господарський суд у якості однієї із підстав для задоволення позову ОСОБА_1 зазначив про розпорядження іпотечним майном у період дії заборони на таке розпорядження, встановленої судом. Апеляційний господарський суд, зокрема, встановив, що постановою Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20 задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту; вирішено накласти арешт на будинок (літ. "А"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з метою забезпечення можливості реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у випадку задоволення позовних вимог. Апеляційний господарський суд також установив, що постанова Київського апеляційного суду від 09.09.2020 у справі № 758/6543/20, якою задоволено заяву ОСОБА_1 про накладення арешту, була чинною на дату укладення оспорюваного договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 23.07.2021.

5.36. Крім того, Верховний Суд зазначає що відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

5.37. Однак зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що апеляційний господарський суд з порушенням приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України вийшов за межі доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 02.05.2024 у справі № 910/19501/23, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтовував апеляційну скаргу доводами про розпорядження іпотечним майном у період дії заборони на таке розпорядження, встановленої судом.

5.38. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами скаржників про те, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи процесуального законодавства, оскільки вийшов як за межі підстав позову, мотивувавши своє рішення обставинами, на які позивач не посилався як на підстави позовних вимог, так і за межі апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 в якості доводів апеляційної скарги не посилався на обставини про розпорядження іпотечним майном у період дії заборони на таке розпорядження, встановленої судом.

5.39. Водночас колегія суддів враховує, що, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.01.2025 у справі № 910/8436/23, від 15.10.2024 у справі № 925/557/21, від 01.10.2024 у справі № 904/6013/23, від 18.06.2024 у справі № 914/585/22, від 14.05.2024 у справі № 921/252/23.

5.40. Проте апеляційний господарський суд із порушенням норм процесуального законодавства не надав оцінки доводам позивача, викладеним у заяві про зміну підстави позову від 12.02.2024, яка прийнята до розгляду протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024.

5.41. Отже, з урахуванням викладеного Верховний Суд зазначає, що апеляційний господарський суд помилково не надав оцінки заяві ОСОБА_1 про зміну підстави позову від 12.02.2024, не встановив та не з`ясував, чи змінив позивач підстави позову новими фактичними обставини спірних правовідносин, які навів у заяві про зміну підстави позову від 12.02.2024, або доповнив підстави позову новими фактичними обставини спірних правовідносин при збереженні в ньому первісних обставин.

5.42. За таких обставин Верховний Суд вважає, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, порушив приписи статей 13, 14, 46, 269 Господарського процесуального кодексу України.

5.43. Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08.06.2021 у справі № 346/1305/19, на які обґрунтовано посилається ТОВ "Союзафрик груп", обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

5.44. ТОВ "Союзафрик груп" посилається також на неврахування апеляційним господарським судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.11.2020 у справі № 761/31581/19. колегія суддів установила, що в зазначеній постанові Верховного Суду наведено висновки про те, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України "Про іпотеку"

5.45. При цьому ТОВ "Союзафрик груп" зазначає, що подібні висновки викладені також у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18, від 04.03.2021 у справі № 2-6875/10, від 10.02.2021 у справі № 686/1953/13-ц.

5.46. Разом з тим апеляційний господарський суд, зазначивши про розпорядження іпотечним майном у період дії заборони на таке розпорядження, встановленої судом, помилково не врахував висновки Верховного Суду, на які обґрунтовано посилається ТОВ "Союзафрик груп".

5.47. Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.48. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.49. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238 Господарського процесуального кодексу України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доказам, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

5.50. Відповідно до частин 1- 3, 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

5.51. Однак оскаржувана постанова наведеним приписам процесуального закону не відповідає.

5.52. З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в цьому випадку підтвердилися наведені ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "СНОУК" підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскільки апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, не врахував висновки Верховного Суду, та не надав оцінки заяві ОСОБА_1 про зміну підстави позову від 12.02.2024, яка прийнята до розгляду протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2024.

5.53. Водночас порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення цієї справи, та які не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно відповідно до визначених законодавством меж розгляду справи судом касаційної інстанції.

5.54. З урахуванням наведеного касаційні скарги ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "СНОУК" належить задовольнити частково, оскаржувану постанову - скасувати, а справу - передати на новий апеляційний розгляд до апеляційного господарського суду.

5.55. Під час нового апеляційного розгляду цієї справи для правильного вирішення спору апеляційному господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно, повно з`ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи та докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, надати оцінку заяві позивача про зміну підстави позову від 12.02.2024 та розглянути справу з урахуванням підстав і предмета позову в межах доводів апеляційної скарги, і в залежності від встановленого прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

5.56. При цьому інші доводи ТОВ "Союзафрик груп", ТОВ "СНОУК", викладені в касаційних скаргах, не розглядаються колегією суддів, оскільки оскаржувана постанова ухвалена з порушенням норм процесуального права та без установлення суттєвих фактичних обставин справи, які мають важливе значення для правильного вирішення спору.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Пунктом 1 частини 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України установлено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1- 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу.

6.2. Згідно із частиною 4 статті 310 Господарського процесуального кодексу України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

6.3. Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувану постанову апеляційного господарського суду в цій справі слід скасувати, справу № 910/19501/23 передати на новий апеляційний розгляд до Північного апеляційного господарського суду для ухвалення обґрунтованого і законного судового рішення з урахуванням викладеного в цій постанові.

7. Судові витрати

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Союзафрик груп", Товариства з обмеженою відповідальністю "СНОУК" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 у справі № 910/19501/23 скасувати, справу № 910/19501/23 передати на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак