ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/2361/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства ?Київське автотранспортне підприємство бакалеї?

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 (колегія суддів: Кравчук Г. А. - головуючий, Тарасенко К. В., Коробенко Г. П.) та рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2023 (суддя Селівон А. М.)

за позовом Приватного підприємства ?МПП Імпульс?

до: 1. Приватного акціонерного товариства ?Київське автотранспортне підприємство бакалеї?

2. Київської міської ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - 2: Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про встановлення земельного сервітуту

за участю:

позивача: Майстренко Л. О. (адвокат)

відповідача-1: Крохмальова Я. Е. (адвокат), Гончаренко О. О. (керівник)

відповідача-2: Поліщук М. В. (самопредставництво)

третьої особи: Геращенко В. І. (самопредставництво)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Приватне підприємство ?МПП Імпульс? (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ?Київське автотранспортне підприємство бакалеї? (далі - відповідач - 1), Київської міської ради (далі - відповідач - 2), у якому просило встановити позивачу особистий, безстроковий, оплатний земельний сервітут щодо земельної ділянки комунальної власності загальною площею 0,6557 га з кадастровим номером :88:061:0044 за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 29, що перебуває в оренді відповідача - 1 на підставі договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 11.02.1999, на умовах викладених у позовній заяві.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі безпідставно відмовили у встановленні земельного сервітуту, незважаючи на те, що позивач має у власності об`єкт нерухомості та фактично використовує земельну ділянку у зв`язку з чим права позивача є порушеними.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024, позов задоволено повністю.

2.2 Судові рішення мотивовано тим, що позивачем дотримано процедуру, яка визначена законом щодо встановлення особистого земельного сервітуту, а не бажання відповідачів встановити земельний сервітут, є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів, що є підставою для задоволення позову.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі відповідач - 1 просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги відповідач - 1 посилався на те, що судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду, відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та суди не дослідили зібрані у справі докази.

3.3 Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування судами норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив відмовити у її задоволенні.

4. Мотивувальна частина

4.1. Суди встановили, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 17.07.1998 № 1484 вирішено передати у тимчасове користування на умовах оренди Закритому акціонерному товариству "Київське автотранспортне підприємство бакалеї? земельну ділянку площею 0,6557 га з кадастровим номером :88:061:0044, що знаходиться за адресою: вул. Дегтярівська, 29, м. Київ (далі - земельна ділянка) з цільовим призначенням - для експлуатації та обслуговування комплексу адміністративно-господарських будівель і споруд.

4.2. 11.02.1999 Закритим акціонерним товариством "Київське автотранспортне підприємство бакалеї" та виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди (далі - договір оренди), за умовами якого ЗАТ "Київське автотранспортне підприємство бакалеї" прийняло в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди земельну ділянку строком на 25 років.

4.3. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на земельній ділянці у м. Києві по вул. Дегтярівській, 29 знаходиться нерухоме майно (нежитлові приміщення та будівлі) загальною площею 1666,2 кв. м, що належить на праві приватної власності АТ "Київське автотранспортне підприємство бакалеї" на підставі договору купівлі-продажу державного майна № 21-877 від 29.03.1996, що підтверджується інформаційною довідкою № 241672165 від 25.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4.4. Позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2002 на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: нежилий будинок-склад (літера А) загальною площею 830,7 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 29, що підтверджується інформаційною довідкою № 241673997 від 25.01.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

4.5. Також встановлено, що об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності позивачу та відповідачу - 1, знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва в особі відповідача - 2, а відповідач - 1 володіє та користується нею на умовах оренди згідно з договором оренди.

4.6. Із встановлених судами обставин справи вбачається, що конфігурація та розташування об`єктів нерухомості на земельній ділянці така, що будівля (склад літера А), яка належить позивачу, перебуває майже в центрі земельної ділянки, тому фізично доступ власника до цієї будівлі може бути забезпечено лише і тільки проходом і проїздом по земельній ділянці, яка перебуває в оренді у відповідача - 1. Будинок-склад літ. А для його використання потребує ремонту та виконання робіт із приєднання до електричних мереж, так як вказаний він взагалі не має електропостачання.

4.7. У 2018 році позивач отримав від ПАТ "ДТЕК Київські Електромережі" технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж установок № ЦНП1-883-18 від 30.08.2018, згідно з якими потребується встановити кабельну збірку типу ЗКУ-5 з обладнанням загального технічного обліку на провул. Старожитомирському, живлення якої виконати КЛ-0,4 кВ перерізом не менше 4х185 в розріз КЛ-0,4 кВ "ТП2848 - каб. Зб. №2848/4 (4А)", зі схемою підключення згідно з проектом.

4.8. Відповідно до такої схеми підключення та проекту електропостачання будинку-складу (літера А) ЦНП1-883-18-ЕП2, виготовленого ТОВ "ПБК "Вектор" згідно Технічних умов № ЦНП1-883-18 від 30.08.2018, прокладення кабелів можливе виключно в землі, тобто з використанням земельної ділянки, яка перебуває в оренді у відповідача - 1.

4.9. 17.04.2019 листом № 17-04/19-1 позивач звернувся до відповідача - 1 з проханням погодити виготовлений ТОВ "ПБК "Вектор" проект електропостачання будинку-складу (літера А) ЦНП1-883-18-ЕП2, що підтверджується копіями накладної №562 від 17.04.2019 та описом вкладення, але відповідач - 1 вказаний лист залишив без відповіді.

4.10. З метою досудового врегулювання спору щодо користування земельною ділянкою, позивач листом від 12.06.2019 № 04-06/19-1 звернувся до відповідачів з пропозицією вирішити питання щодо укладання договору про встановлення оплатного земельного сервітуту на користь позивача на частину земельної ділянки, на якій розташований належний позивачу будинок-склад (літера А) та яка необхідна йому для обслуговування будівлі. У листі позивач зазначав, що земельна ділянка, на якій розташований будинок-склад, перебуває у комунальній власності відповідача - 2 та знаходиться у користуванні відповідача - 1 на умовах оренди, проте вказаний склад не може використовуватися та обслуговуватися позивачем за призначенням за відсутності вільного доступу працівників підприємства до вказаної будівлі. Надсилання вказаного листа підтверджується копіями накладних № 753, № 761 від 12.06.2019, фіскальними чеками від 12.06.2019 та відповідними описами вкладення.

4.11. Утім, на вказане звернення позивача, відповідач - 1 відповіді не надав, а відповідач - 2 листом №05716-12364 від 02.07.2019 роз`яснив позивачу його право оформити право користування земельною ділянкою шляхом набуття її в оренду, але за умови, якщо відповідач - 1 надасть згоду на поділ земельної ділянки.

4.12. 02.09.2019 позивач листом № 28-08/19-1 звернувся до відповідача - 1 щодо погодження відповідно до статті 120 Земельного кодексу України вилучення частини орендованої ним земельної ділянки з метою укладання позивачем договору оренди частини земельної ділянки, орієнтовною площею 850 кв.м, яка необхідна для обслуговування належного позивачу нежилого будинку-складу (літ. А), що розташований по вул. Дегтярівська 29 у м. Києві. Надсилання вказаного листа підтверджується копіями накладної № 313 від 02.09.2019 та описом вкладення від 02.09.2019.

4.13. Однак, відповідач - 1 на звернення позивача згоди на вилучення та поділ земельної ділянки не надав.

4.14. У вересні 2019 року позивач звертався до відповідача - 2 із клопотанням № 28-Л від 02.09.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки орієнтовною площею 850 кв.м в оренду для обслуговування будівлі, яка перебуває у власності позивача.

4.15. Листом від 02.10.2019 № 05702-02/2-18562 Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив позивача про те, що для відведення земельної ділянки в тимчасове довгострокове користування на умовах оренди відповідно до статті 791 Земельного кодексу України та статті 56 Закону України "Про землеустрій" потребується нотаріально посвідчена згода відповідача - 1 на поділ цієї земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні на умовах оренди.

4.16. Суди встановили, що відповідач - 1 згоди на поділ земельної ділянки не надав, що унеможливило вирішення у встановленому земельним законодавством порядку питання про отримання в оренду позивачем частини земельної ділянки для прокладання та експлуатації ліній електропередач та мережі електропостачання, а також для доступу (проходу/проїзду) до будинку.

4.17. На підтвердження наявності передбачених статтями 403-404 Цивільного кодексу України умов для встановлення сервітуту, зокрема, щодо відсутності інших шляхів забезпечення доступу позивачу до нерухомого майна та інших шляхів прокладання електричної мережі до будівлі-складу без використання земельної ділянки, а також наявності технічної можливості встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці позивачем був поданий висновок експерта № 1011/10-2020 від 06.10.2020 за результатами проведеної земельно-технічної експертизи, складений судовим експертом Свістуновим Ігорем Сергійовичем встановлено, що можливе встановлення земельного сервітуту на користь позивача (запропоновано варіант), а встановити інші шляхи для забезпечення доступу (проходу/проїзду) до нежитлової будівлі (літ. А), враховуючи існуючу схему забудови земельної ділянки, розташування огорожі та воріт, наявність фактичного в`їзду на територію земельної ділянки, відсутність відомостей про функціональне призначення наявних в межах ділянки будівель, схеми руху транспорту в межах досліджуваної земельної ділянки, не вбачається технічно можливим. В інший спосіб, ніж установлення земельного сервітуту, забезпечити доступ позивача до власного майна з метою його використання та обслуговування неможливо.

4.18. Не погоджуючись з наданим позивачем висновком експерта, відповідач - 1 звернувся до суду із клопотанням про призначення судової земельно-технічної експертизи, з метою виключення суперечностей та неоднозначностей в наданих сторонами на підтвердження своїх правових позицій доказів, яке було задоволено судом та призначено у справі судову земельно-технічну експертизу, проведення експертизи доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертиз.

4.19. Висновком експертів Київського науково - дослідного інституту судових експертиз від 20.01.2023 № 24117/21-41/34404/21-41/2078/23-41 встановлено, що враховуючи схему забудови земельної ділянки, можливість заїзду на земельну ділянку тільки через металеві ворота з боку провулку Старожитомирського та вимоги нормативних документів експертами пропонується один технічно можливий варіант встановлення сервітуту на земельній ділянці для влаштування проходу та проїзду транспортними засобами до нежитлової будівлі загальною площею 830,7 кв. м, що розташована по вул. Дегтярівській 29 літера А в місті Києві та належить на праві власності позивачу, для обслуговування та використання вказаної нежитлової будівлі за призначенням. Загальна площа запропонованого технічно можливого варіанту встановлення сервітуту на земельній ділянці становить 0,0390 га (390 кв. м). Зазначений технічно можливий варіант відображено на Додатку №2 до Висновку. Враховуючи зовнішні межі земельної ділянки, по території якої проходитимуть можливі варіанти прокладення та експлуатації лінії електропостачання до нежитлової будівлі, схему забудови земельної ділянки, розташування існуючих інженерних комунікацій в межах земельної ділянки, місце розташування ввідного, або ввідно-розподільчого пристрою в будівлю та кабельної збірки, від якої планується прокладання траси електропостачання, технічні умови нестандартного приєднання до електричних мереж електроустановок та вимоги нормативних документів експертами пропонується один технічно можливий варіант встановлення сервітуту на земельній ділянці для прокладення та експлуатації лінії електропостачання до нежитлової будівлі загальною площею 830,7 кв. м, що розташована по вул. Дегтярівській 29 літера А в м. Києві та належить на праві власності позивачу. Загальна площа запропонованого технічно можливого варіанту встановлення сервітуту на земельній ділянці для прокладення та експлуатації лінії електропостачання становить 0,0055 га (55 кв. м). Довжина кабелю в межах земельної ділянки - 27,61 м. Зазначений варіант відображено на Додатку №3 до Висновку.

4.20. Також встановлено, що 20.06.2023 відповідачем - 2 прийнято рішення № 6707/6748 "Про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 11.02.1999 №88-5-00040", згідно з яким вирішено замінити сторону у договорі Закрите акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство бакалеї" на сторони Приватне акціонерне товариство "Київське автотранспортне підприємство бакалеї" та Приватне підприємство "МПП "Імпульс". Пунктом 3 цього рішення на відповідача - 1 та позивача покладено обов`язок у місячний строк з дати оприлюднення рішення надати визначені законодавством документи, необхідні для укладення договору про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 11.02.1999 № 88-5-00040. Тобто, на підставі вказаного рішення відповідача - 2 позивача визначено співорендарем спірної земельної ділянки.

4.21. При цьому, суди встановили відсутність укладання учасниками справи договору про внесення змін до договору оренди на виконання рішення відповідача - 2 від 20.06.2023 № 6707/6748.

4.22. Крім того апеляційним судом встановлено, що рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2023 у справі № 910/11499/23, яке набрало законної сили, визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради № 6707/6748 від 20.06.2023.

4.23. Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо виключного випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

4.24. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.25. Тобто згідно із вказаним положенням підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

4.26. Переглядаючи у касаційному порядку судове рішення з підстави касаційного оскарження за наявності випадку, визначеного пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

4.27. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що суди не врахували висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 22.09.2021 у справі № 325/329/19, від 29.01.2020 у справі № 304/873/16-ц, від 06.06.2018 у справі № 539/1427/16-ц, від 19.06.2019 у справі № 925/603/18, від 13.12.2022, які ухвалені хоча й за правового регулювання спірних правовідносин схожого з тим, що має місце в цій справі, але за іншої фактично-доказової бази (обставин справи та зібраних у них доказів), ніж у справі, що розглядається, тобто наведені справи і ця справа є відмінними за істотними правовими ознаками, що свідчить про неподібність правовідносин у них. При цьому касаційна скарга не містить жодного обґрунтування подібності правовідносин.

4.28. На предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів (обставини, на які посилається сторона позивача) і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (пункт 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19).

4.29. У цій частині підстав касаційного оскарження скаржник зазначає про те, що позивач, всупереч вимогам частини 11 статті 186 Земельного кодексу України не звертався до органу, уповноваженого здійснювати розпорядження відповідною земельною ділянкою із заявою про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, посилаючись при цьому на відповідні висновки Верховного Суду.

4.30. Колегія суддів зазначає, що відхиляючи ці доводи скаржника суд апеляційної інстанції зазначив, що саме складеним за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи Висновком експертів від 20.01.2023 №24117/21-41/34404/21-41/2078/23-41 у даній справі визначено площу і межі земельної ділянки, на яку має бути встановлений сервітут, з урахуванням єдиного технічно можливого варіанту встановлення сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером :88:066:0044 для прокладення та експлуатації лінії електропостачання та для влаштування проходу та проїзду транспортними засобами до нежитлової будівлі загальною площею 830,7 кв. м, що розташована по вул. Дегтярівській 29 літера А в місті Києві. Тому в основу правових підстав для задоволення позову поло покладено висновок експертів, а не технічної документації із землеустрою.

4.31. У касаційній скарзі скаржник також посилався на висновки Верховного Суду про те, що закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, проте позивач ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належними та допустимими доказами не довів.

4.32. Однак, як вбачається із вище викладеного, такі висновки Верховного Суду щодо застосування норми права стосується правовідносин, які не є подібними, що у даній справі.

4.33. Отже, у цій частині після відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у наведених постановах Верховного Суду, та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

4.34. За вказаних обставин касаційне провадження у цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Щодо виключного випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України

4.35. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

4.36. Отже, положення цієї статті спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

4.37. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

4.38. Однак скаржник у касаційній скарзі не наводить аргументованого обґрунтування щодо необхідності формування висновку Верховного Суду про застосування зазначених ним норм права в сукупності в контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами обставин справи, здійснених ними оцінки наявних у справі доказів та підстав для відмови у задоволенні позову. При цьому доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди скаржника з висновками судів, до необхідності встановлення інших обставин, ніж встановлені судом, та стосуються переоцінки наданих сторонами доказів, а отже, з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи та мотиви для відмови у задоволенні позову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для формування правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування наведених скаржником норм права у правовідносинах, що склалися у цій справі.

4.39. Саме лише прагнення скаржника здійснити переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахуванням його власних висновків щодо поданих доказів не є підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

4.40. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження.

Щодо виключного випадку касаційного оскарження, передбаченого пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України

4.41. Доводи відповідача - 1, які викладені у касаційній скарзі щодо не дослідження судами зібраних у справі доказів, не можуть бути правовою підставою для скасування судових рішень виходячи із наступного.

4.42. Відповідно до положень частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, є не лише неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, можливість касаційного оскарження судових рішень із посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виникає у поєднанні із виключними випадками передбаченими у пунктами 1, 2, 3 цієї норми, які, за наявності до того підстав, мають зазначатися скаржниками у касаційній скарзі.

4.43. Отже, саме лише посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права без підтвердження виключних випадків, передбачених у пунктами 1, 2, 3, 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не є правовою підставою для касаційного оскарження та касаційного перегляду судових рішень, що також вбачається із положень статті 296 ГПК України.

4.44. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а таке порушення має бути вчинене у сукупності із іншими порушеннями, передбаченими пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду, зокрема: у постановах від 02.12.2021 у справі № 922/3363/20, від 16.12.2021 у справі № 910/18264/20, від 13.01.2022 у справі № 922/2447/21 та від 12.10.2021 у справі № 905/1750/19, від 20.05.2021 у справі № 905/1751/19, від 08.02.2024 у справі № 916/2266/22, від 18.04.2024 у справі № 910/2812/23.

4.45. Враховуючи викладене, правові підстави для перегляду, а відповідно і для скасування судових рішень в частині таких підстав касаційного оскарження, як не дослідження судом зібраних у справі доказів, відсутні.

4.46. Інших виключних випадків касаційного оскарження, передбачених у пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, у касаційній скарзі не наведено.

4.47. Відповідно ж до положень частини 2 статті 309 ГПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

4.48. За змістом частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

4.49. Враховуючи викладене, в іншій частині касаційного оскарження такі доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

4.50. Відповідно до положень статті 129 ГПК України судові витрати з касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 240, 296, 300, 301, 309, 315, 317 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства ?Київське автотранспортне підприємство бакалеї? за виключним випадком, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 у справі № 910/2361/21 закрити, а в решті касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов