РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2025Справа № 910/2988/24

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Захід"

про визнання недійсними договору та товарної аграрної розписки

Суддя: Людмила ШКУРДОВА.

Секретар с/з: Станіслав ЖАЛОБА.

Представники сторін: згідно з протоколом судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акріс-Захід" про визнання недійсними договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. та товарної аграрної розписки № 9167 від 15.05.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під виглядом договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. відповідач фактично обробляв земельну ділянку, яка перебуває у позивача на праві постійного землекористування, та яка належить державі, залишаючи у розпорядженні вирощений врожай, що, в свою чергу, є прихованою орендою землі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.04.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2988/24 за правилами загального позовного провадження.

Рух справи відображено у процесуальних документах суду та заявах по суті спору.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що:

- між сторонами було укладено саме договір контрактації сільськогосподарської продукції, який відповідає нормам чинного законодавства України;

- спірний договір не містить умов, які притаманні договору оренди, а саме - щодо користування відповідачем земельними ділянками у процесі виконання зобов`язань, щодо сплати орендної плати, щодо об`єкту оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), щодо строку дії оренди та щодо індексації орендної плати;

- спірна аграрна розписка встановлює безумовне зобов`язання позивача здійснити поставку 1 260 тон сої врожаю 2023 р. в строк до 10.09.2023 р.;

- відсутні підстави стверджувати про обізнаність відповідача про наявність обмежень повноважень директора позивача на укладення значних правочинів, оскільки ЄДРЮОФОПГФ (як єдине відкрите джерело інформації про органи управління юридичних осіб) не містив відомостей про обмеження повноважень директора ДПДГ «Миклашів»;

- позивачем не надано жодного доказу на підтвердження самостійного вирощування сільськогосподарської продукції відповідачем на земельних ділянках позивача, як і не надано жодних додаткових угод/рахунків/актів наданих послуг за договором контрактації сільськогосподарської продукції, які б могли підтвердити такі дії відповідача.

Заперечуючи проти доводів відповідача, позивач зазначає, що:

- не зважаючи на те, що у тексті договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. не міститься умов користування відповідачем земельними ділянками позивача, їх кадастрових номерів тощо, проте, такі умови наявні у товарній аграрній розписці, що виписана на виконання цього договору;

- якщо б договір контрактації містив лише умови виробництва виробником конкретної сільськогосподарської продукції та умови передачі її контрактанту (відповідачу), то обов`язок по вирощуванню конкретної сільськогосподарської продукції було б покладено на виробника;

- ТОВ «Акріс-Захід» на землях позивача самостійно здійснило вирощування сільськогосподарської продукції, самостійно зібрало та вивезло сільськогосподарську продукцію без жодного контролю не тільки зі сторони постійного землекористувача, а і державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 р. зупинено провадження у справі № 910/2988/24 до перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібній справі № 905/20/23 у касаційному порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 р. поновлено провадження у справі № 910/2988/24 та призначено підготовче засідання.

11.02.2025 р. суд закрив підготовче провадження та призначив справу № 910/2988/24 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 18.03.2025 р. проголошено скорочене рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" в редакції 02.12.2021 р. останнє засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії наук України. Підприємство створено з метою організаційно-господарського забезпечення науково-дослідним установам НААН умов для своєчасного та високоякісного проведення наукових досліджень та їх апробації, проведення виробничої перевірки і впровадження їх у виробництво та іншої господарської діяльності.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ЛВ № 69 від 29.11.1995 р. (зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 54) Державному підприємству "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" надано у постійне користування 1077,8 га державних земель в межах згідно з планом землекористування для ведення дослідного господарства.

У процесі інвентаризації для ДПДГ "Миклашів" було виготовлено технічну документацію та сформовано у Державному земельному кадастрі земельні ділянки, зокрема, земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0002 площею 689,5976 га, земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0289 площею 174,2971 га та земельну ділянку з кадастровим номером :08:000:0303 площею 160,6788 га.

Як слідує з пояснень позивача, з 2021 р. по 11.05.2023 р. виконання обов`язків директора Державного підприємства «Дослідного господарства «Миклашів» було покладено на ОСОБА_1 , а з 12.05.2023 р. обов`язки директора ДПДГ «Миклашів» покладено на ОСОБА_2 .

У період з 04.01.2023 р. по 06.01.2023 р., з 10.01.2023 р. по 13.01.2023 р., з 14.01.2023 р. по 19.01.2023 р., з 20.01.2023 р. по 27.01.2023 р., з 13.02.2023 р. по 17.02.2023 р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному (лікарняні відкрито медичною установою, що знаходиться у м. Львові), та у період з 20.02.2023 р. по 20.03.2023 р., з 21.03.2023 р. по 14.04.2023 р., з 15.04.2023 р. по 21.04.2023 р., з 25.04.2023 р. по 22.05.2023 р., з 23.05.2023 р. по 19.06.2023 р., з 20.06.2023 р. по 23.06.2023 р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному (лікарняні відкрито медичною установою, що знаходиться у м. Києві), відтак не міг виконувати свої обов`язки як керівника ДПДГ «Миклашів» та вчиняти юридично значимі дії від імені цієї юридичної особи.

Тимчасове виконання обов`язків директора Державного підприємства "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" під час перебування ОСОБА_1 на лікарняному було покладено на ОСОБА_2 .

Приступивши до виконання обов`язків директора ДПДГ «Миклашів», ОСОБА_2 зобов`язав головного бухгалтера Ковтуненка Володимира Івановича надати інформацію про стан взаєморозрахунків, фінансово-господарської діяльності та провести інвентаризацію документації, однак, останній вимоги керівника не виконував, у зв`язку з чим Ковтуненка В.І. 31.05.2023 р. звільнено із займаної посади.

У період з 01.06.2023 р. по 06.06.2023 р. на ДПДГ «Миклашів» проводилась інвентаризація, за результатами якої складено акт інвентаризації документів фінансово-господарської діяльності та бухгалтерського обліку господарства від 06.06.2023 р.

Під час інвентаризації документів позивач виявив оригінал договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р., укладений між позивачем, як виробником, та відповідачем, як контрактантом, відповідно до п. 1.1 якого виробник зобов`язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність контрактанту або визначеному ним одержувачеві, надати можливість контрактанту самостійно зібрати готову сільськогосподарську продукцію - врожай, а контрактант зобов`язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору.

Предметом договору є соя врожаю 2023 р. (п. 1.2 договору). Товар повинен бути поставлений контрактанту в обсязі 260 тон (п. 2.3 договору). Товар повинен бути поставлений контрактанту до 10.09.2023 р. (п. 2.4 договору). Загальна ціна товару складає 2 046 200,00 грн. з ПДВ, із розрахунку 7 870,00 грн. з ПДВ за 1 тонну товару (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 3.1 договору контрактації з метою забезпечення надання допомоги в організації виробництва сільськогосподарської продукції контрактант може надавати виробнику по завчасно підписаній додатковій угоді до цього договору наступні послуги: проведення передпосівної підготовки земельних ділянок під сільськогосподарські культури; посів, садіння і підживлення сільськогосподарських культур; обробіток сільськогосподарських культур засобами захисту; збирання врожаю; підготовка продукції до первинної реалізації, тощо.

Відповідно до п. 3.1.2 договору контрактант надає послуги у строки, які визначаються циклами вирощування сільськогосподарських культур з одночасним звітуванням проведених послуг кожного з етапів з зазначенням вартості понесених витрат за відповідний період. Здача-приймання наданих послуг здійснюється сторонами по закінченню всіх наданих послуг згідно акту здачі-приймання наданих послуг з відображення вартості зазначених в звітах циклічності понесених витрат.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що розрахунки, включаючи за послуги, вказані у п. 3.1 цього договору, здійснюються у строк до 01.03.2023 р. у безготівковому порядку та/або шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

На підставі платіжних інструкцій № 1647 від 14.02.2023 р. та № 2295 от 09.03.2023 р. відповідач перерахував позивачу 1 000 000,00 грн. в якості попередньої оплати за врожай сої 2023 р.

24.04.2023 р. сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, яку від імені позивача підписано Буряком Є.І., та внесено зміни до договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. (при цьому, судом враховано, що сторонами допущено описку в даті договору та зазначено невірну дату 07.12.2021 р., оскільки іншого договору контрактації сільськогосподарської продукції з номером 15-12/02 сторони не укладали), зокрема, щодо кількості товару, його ціни та порядку розрахунків:

- п. 2.3 договору - поставка товару в обсязі 1 260 тон;

- п. 4.1 договору - ціна товару складає 9 916 200,00 грн.;

- п. 4.3 договору - розрахунки здійснюються до 31.12.2023 р.

Згідно із заявою позивача, оригінал даної додаткової угоди у ДПДГ «Миклашів» відсутній.

15.05.2023 р. в м. Києві на підставі довіреності, посвідченої Львівським приватним нотаріусом від імені директора ДПДГ «Миклашів» ОСОБА_1., Ковтуненко В.І. уклав товарну аграрну розписку в якості забезпечення виконання ДПДГ «Миклашів» зобов`язань перед ТОВ «Акріс-Захід» за договором контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р.

Згідно з п. 1 аграрної розписки остання встановлює безумовне зобов`язання боржника здійснити поставку 1 260 метричних тон сої, насипом врожаю 2023 р., вартістю 9 916 200,00 грн., в строк до 10.09.2023 р.

За змістом п. 4 аграрної розписки в забезпечення зобов`язань за аграрною розпискою боржник передає у заставу майбутній врожай сої, що вирощується на земельних ділянках :03:000:0002, :07:000:0289, :08:000:0303.

Відповідно до п. 10 аграрної розписки після збору врожаю в 2023 р. предметом застави на забезпечення виконання зобов`язання боржника за розпискою стає соя боржника, вирощена на земельних ділянках, визначених в п. 4 розписки, однак не більше 1 260 метричних тон зерна сої, загальна вартість якого на дату видачі розписки за згодою сторін погоджена в сумі 9 916 200,00 грн.

Отже, вказаною аграрною розпискою встановлено безумовне зобов`язання ДПДГ «Миклашів» здійснити поставку врожаю сої у строк до 10.09.2023 р. у кількості 1 260 тон вартістю 9 916 200,00 грн.

14.07.2023 р. ОСОБА_2 звернувся до Керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій зазначив, що:

- 12.05.2023 р. під час виконання за участю в.о. директора ОСОБА_2 сільськогосподарських операцій з посіву сільськогосподарської культури невідомими особами заблоковано техніку. Підрозділ патрульної служби Національної поліції та слідча група не змогли усунути протиправних дій третіх осіб;

- цього ж дня невстановлені особи розпочали несанкціоновані та самоправні роботи з посіву сільськогосподарської культури на землях державної власності, які на праві постійного користування надані ДПДГ «Миклашів»;

- ОСОБА_2 подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, яка була прийнята поліцейським відповідно до протоколу від 14.05.2023 р.;

- в податковому кабінеті ДПДГ «Миклашів» було виявлено, що 15.06.2023 р. ТОВ «Акріс-Захід» зареєструвало в ЄРПН податкову накладну № 146 від 16.05.2023 р. В описі номенклатури товарів/послуг, серед іншого, зазначено посів сої 344,8 га. При цьому, жодних документів на замовлення та прийняття даних робіт ОСОБА_2 не підписував. Стосовно посіву сої викликався наряд поліції.

Вказана заява 17.07.2023 р. зареєстрована в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000043.

13.10.2023 р. старшим державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73032190 на підставі виконавчого напису № 205 від 05.10.2023 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик Ольгою Анатоліївною. Державним виконавцем постановлено встановити час та місце передачі стягувачу (ТОВ «Акріс-Захід») предметів, зазначених у виконавчому документі, на 18.10.2023 р. з 9:00 до 15:00 год. за адресою місцезнаходження боржника (ДПДГ «Миклашів»), а саме: 81140, Львівська обл., Львівський р-н, с. Миклашів, вул. Кругова, буд. 11, та знаходженні предмету застави: врожаю сої 2023 року, що вирощується на земельних ділянках: :03:000:0002, :07:000:0289, :08:000:0303.

Також 13.10.2023 р. старшим державним виконавцем Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про арешт майна боржника, а саме - врожай сої 2023 р., що вирощується на земельних ділянках: :03:000:0002, :08:000:0303 та :07:000:0289.

Із пояснень позивача слідує, що підставами визнання товарної аграрної розписки від 15.05.2023 р. недійсною є те, що договір контрактації є удаваним і приховує інший правочин - оренду землі; договір контрактації не містись безумовного боргового зобов`язання ДПДГ «Миклашів» перед ТОВ «Акріс-Захід»; видача звільненим 11.05.2023 р. директором ДПДГ «Миклашів» Буряком Є.І., який одночасно перебував на лікарняному, довіреності Ковтуненку В.І. з правом укладення правочинів, в т.ч. аграрної розписки, вказує на нікчемність такої довіреності.

У свою чергу, із пояснень відповідача слідує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б характеризували фактичні дії сторін по виконанню договору як прихованої оренди земельних ділянок (докази передачі земельних ділянок у користування товариству, фактичного користування земельними ділянками товариством, визначення та сплати орендної плати як протягом договору, так і по його завершенню тощо).

Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОПГФ щодо позивача, який сформовано станом на 15.05.2023 р., як на дату та час видачі довіреності від підприємства на ім`я Ковтуненка В.І. (15.05.2023 р. о 12:49:34), так і на дату укладення оспорюваної аграрної розписки, керівником ДПДГ «Миклашів» був Буряк Є.І., у зв`язку з чим твердження позивача про обмеження повноважень щодо вчинення правочинів керівником юридичної особи відсутні. Відтак, приватний нотаріус Гулієва А.А. під час посвідчення довіреності від 15.05.2023 р., відповідно до якої директор ДПДГ «Миклашів» уповноважив Ковтуненка В.І. діяти від імені підприємства, у тому числі - укладати (підписувати) від імені ДПДГ «Миклашів» будь-які договори та правочини, встановила особу яка підписала довіреність (ОСОБА_1.) та перевірила повноваження останнього діяти від імені ДПДГ «Миклашів», відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату та час посвідчення такої довіреності.

Аналогічно і приватний нотаріус Кирик О.А. під час посвідчення спірної аграрної розписки від 15.05.2023 р. встановила особу, яка підписала дану розписку від ДПДГ «Миклашів», перевірила повноваження уповноваженої особи Ковтуненка В.І. діяти (укладати правочини) від імені ДПДГ «Миклашів» відповідно до нотаріально посвідченої довіреності та відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на дату та час посвідчення такої довіреності.

Матеріалами справи підтверджується, що Буряк Є.І. у період з 22.02.2023 р. по 23.06.2023 р. перебував на лікарняному, виконання обов`язків покладено на Бучинського В.М.

Доказів, що у період з 22.04.2023 р. по 24.04.2023 р., на час укладення додаткової угоди № 1 від 24.04.2023 р., з Бучинського В.М. знято тимчасове виконання обов`язків директора ДПДГ «Миклашів», та що Буряк Є.І. повернувся до виконання своїх обов`язків як керівника підприємства, матеріали справи не містять.

Разом з тим, встановленню підлягають обставини щодо того, що договір контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. та товарна аграрна розписка № 9167 від 15.05.2023 р. є прихованою орендою землі, та фактично спрямовані на передачу у користування відповідачу земель державної власності.

Частиною 1 ст. 235 Цивільного кодексу України передбачено, що удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склались між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховання іншого правочину, суд на підставі положень ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, які регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Стаття 1 Закону України «Про аграрні розписки» містить визначення, згідно з якими:

- аграрна розписка - це товаророзпорядчий документ, що фіксує безумовне зобов`язання боржника, яке забезпечується заставою, здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених у ньому умовах;

- боржник за аграрною розпискою - це особа, яка видає аграрну розписку для оформлення свого зобов`язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції або сплатити грошові кошти на визначених в аграрній розписці умовах;

- кредитор за аграрною розпискою - це фізична чи юридична особа, яка надає грошові кошти, послуги, поставляє товари, виконує роботи як зустрічне зобов`язання за договором, за яким боржник за аграрною розпискою видає їй аграрну розписку, наділяючи правом вимагати від нього належного виконання зобов`язань, а також фізична чи юридична особа, яка отримала права кредитора за аграрною розпискою від іншого кредитора за аграрною розпискою у спосіб, не заборонений законом.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про аграрні розписки» передбачено, що товарна аграрна розписка - це аграрна розписка, що встановлює безумовне зобов`язання боржника за аграрною розпискою здійснити поставку узгодженої сільськогосподарської продукції, якість, кількість, місце та строк поставки якої визначені аграрною розпискою.

Виконання зобов`язань за аграрними розписками врегульовано ст. 12 цього Закону, відповідно до якого виконання аграрних розписок щодо кожного виду сільськогосподарської продукції здійснюється в черговості їх видачі.

Товарні аграрні розписки виконуються шляхом здійснення поставки вказаної в аграрній розписці сільськогосподарської продукції від боржника за аграрною розпискою до кредитора за аграрною розпискою на погоджених ними умовах поставки.

Поряд з цим, відповідно до ст. 713 Цивільного кодексу України за договором контрактації сільськогосподарської продукції виробник сільськогосподарської продукції зобов`язується виробити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність заготівельникові (контрактанту) або визначеному ним одержувачеві, а заготівельник зобов`язується прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. До договору контрактації застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особливості контрактації сільськогосподарської продукції закріплені у Господарському кодексі України, який, окрім наведеного, також передбачає обов`язок контрактанта сприяти виробникові у виробництві відповідної продукції (ч. 2 ст. 272 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 272 Господарського кодексу України у договорах контрактації повинні передбачатися: види продукції (асортимент), гранично допустимий вміст у продукції шкідливих речовин; кількість продукції, яку контрактант приймає безпосередньо у виробника; ціна за одиницю, загальна сума договору, порядок і умови доставки, строки здавання-приймання продукції; обов`язки контрактанта щодо подання допомоги в організації виробництва сільськогосподарської продукції та її транспортування на приймальні пункти і підприємства; взаємна майнова відповідальність сторін у разі невиконання ними умов договору; інші умови, передбачені Типовим договором контрактації сільськогосподарської продукції, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто предметом договору контрактації виступає сільськогосподарська продукція, яка за замовленням контрактанта (заготівельника) та за його сприяння буде вирощена виробником продукції (продавцем) і поставлена контрактанту, що зобов`язується прийняти і оплатити товар.

Характерною ознакою контрактації сільськогосподарської продукції є те, що виробник бере на себе зобов`язання виростити (виробити) продукцію, а не передає чи надає земельну ділянку контрактанту для вирощування продукції. Зобов`язанню виробника виростити визначену договором сільськогосподарську продукцію і передати її у власність контрактанту відповідає зобов`язання прийняти цю продукцію та оплатити її за встановленими цінами відповідно до умов договору. Виробництво сільськогосподарської продукції силами та коштом контрактанта на земельній ділянці виробника суперечить природі договору контрактації.

Натомість, за змістом ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 15 цього Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша). За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (частина друга).

Отже, договір оренди землі укладається саме на платній основі і для отримання можливості користуватися земельною ділянкою з використанням її корисних властивостей.

Так, користування земельною ділянкою - це право фізичної або юридичної особи використовувати земельну ділянку для певних цілей відповідно до її цільового призначення та законодавства. Це може бути, наприклад, право обробляти землю, будувати на ній, отримувати врожай або іншу вигоду від користування.

Як вбачається з п. 3.3 спірного договору контрактації сільськогосподарської продукції, при наданні послуг, зазначених в п. 3.1 цього договору, контрактант зобов`язаний: своїми силами і засобами чи із залученням третіх осіб надати послуги в обсягах і терміни, визначені даним договором, виконувати роботи з використанням власних чи третіх осіб паливно-мастильних матеріалів, насіннєвого матеріалу, мінеральних добрив, засобів захисту та інших матеріалів, необхідних для надання послуг за цим договором; для надання послуг залучати власних чи третіх осіб працівників та використовувати власні чи залучені у третіх осіб технічні та транспортні засоби; забезпечувати на місці надання послуг вжиття необхідних заходів по техніці безпеки, пожежній безпеці і охороні праці такого місця; в 10-денний термін з моменту завершення надання послуг подати виробнику на підписання акт здавання-приймання наданих послуг.

Згідно з п. 15 спірної аграрної розписки задоволення вимог кредитора за розпискою за рахунок заставленого майбутнього врожаю сільськогосподарської продукції здійснюється за вибором кредитора у будь-який спосіб, не заборонений законом, у тому числі шляхом, зокрема, наділення кредитора правом доростити заставлений майбутній врожай сільськогосподарської продукції, зібрати врожай сільськогосподарської продукції самостійно або уповноваженою ним особою та погасити майнове зобов`язання боржника за розпискою шляхом набуття права власності на таку зібрану (вирощену) сільськогосподарську продукцію.

Відповідно до п. 16 спірної аграрної розписки витрати, здійснені кредитором на дорощення та збір врожаю заставленої сільськогосподарської продукції, відшкодовуються боржником окремо в порядку, передбаченому законодавством для відшкодування майнової шкоди.

Тобто, зазначені пункти договору та аграрної розписки надають контрактанту право користуватися земельною ділянкою, самостійно здійснювати як посів сільськогосподарської продукції, так і збір врожаю на земельних ділянках, що суперечить правовій природі договору контрактації сільськогосподарської продукції, та свідчить про характерні ознаки договору оренди землі.

Поряд з цим, судом встановлено, що 25.10.2023 р. відповідач звернувся до державного виконавця із заявою, в якій просив скласти акти про передачу стягувачу 447,98 тон та 546,22 тон сої предмета застави аграрної розписки. У вказаній заяві зазначено, що в рамках договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. (п. 1.1 якого надає контрактанту можливість самостійно зібрати врожай), товарної аграрної розписки від 15.05.2023 р. (п. 15 якої надає кредитору право зібрати врожай самостійно) та виконавчого провадження № 73032190 щодо виконання виконавчого напису нотаріуса № 2054, виданого 05.10.2023 р. на підставі вказаної товарної аграрної розписки, ТОВ «Акріс-Захід» в період 18, 19 та 21 жовтня 2023 р. здійснювало збір та перевезення врожаю сої із земельних ділянок ДПДГ «Миклашів». На елеватор ТОВ «Радивилівський комбінат хлібопродуктів» завезено 447,98 тон сої; на елеватор Славута ХПП - елеватор (сількогосподарський кооператив «ТАКО») завезено 546,22 тон сої.

Листом № 26.10.2023 р. № 37308 Пустомитівський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив ДПДГ «Миклашів», що 18.10.2023 р. за адресою місцезнаходження боржника (ДПДГ «Миклашів»): с. Миклашів, вул. Кругова, 11, за участю сторін виконавчого провадження встановлено, зокрема, що стягувачем (ТОВ «Акріс-Захід») на земельних ділянках з кадастровими номерами :03:000:0002 та :08:000:0303 розпочато збір врожаю самовільно, про що складено відповідні акти державного виконавця.

З умов договору контрактації сільськогосподарської продукції в сукупності з товарною аграрною розпискою, та наявних у справі доказів, зокрема, листа Відділу поліції № 3 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління національної поліції у Львівській області щодо матеріалів перевірки за зверненням ОСОБА_2 про самоправну діяльність сторонніх осіб на земельних ділянках ДПДГ «Миклашів», вбачається, що ТОВ «Акріс-Захід» обробило, посіяло, виростило та зібрало на земельних ділянках державної форми власності з кадастровими номерами :03:000:0002, :08:000:0303 та :07:000:0289, які на праві постійного користування належать позивачу, сільськогосподарську продукцію - сою.

Зібраний врожай сої 2023 р., як і витрати по вирощуванню, не відображено на обліку чи звітності ДПДГ «Миклашів».

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази щодо усієї кількісті посіяної та зібраної сільськогосподарської продукції, її переміщення з поля до місця зберігання, та вартості реалізації сої врожаю 2023 р.

Суд зазначає, що у даному випадку не відбувається ані безпосереднього вирощування державним підприємством сільськогосподарської продукції на земельних ділянках, ані набуття державним підприємством у власність сільськогосподарської продукції, вирощеної на наданих йому в постійне користування земельних ділянках, в той час як ТОВ «Акріс-Захід» фактично користувалось земельними ділянками, які належать державі, (обробляло земельні ділянки, здійснювало посів та збір врожаю), залишаючи у розпорядженні вирощений врожай, що свідчить про приховану оренду землі.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 р. у справі № 918/351/21 (918/672/21) зробив висновок про те, що незазначення сторонами у спірних договорах про надання приватному підприємству саме права користування земельними ділянками та сплату ним саме орендної плати за земельні ділянки, відсутність закріплення ними умов щодо індексації, перегляду орендної плати тощо не спростовує висновку щодо виникнення між ними орендних правовідносин, адже при здійсненні оцінки правочину на предмет удаваності значення мають не лише формально вказані в ньому терміни, а передусім суть правовідносин (прав і обов`язків сторін), на які спрямовано укладення правочину, та правові наслідки, обумовлені ним.

Тобто відсутність у спірних правочинах чіткого викладення усіх істотних умов, необхідних для договорів оренди, не є достатньою підставою для висновку про відсутність між сторонами фактичних орендних правовідносин, адже неналежне оформлення відповідних відносин саме є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі земельних ділянок в користування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорювані правочини за змістом фактичних відносин в комплексі є договором оренди земельної ділянки, оскільки за їх змістом вони виражають волю його сторін на укладання саме договору оренди землі, а неналежне оформлення договору та відносин оренди у цьому випадку є тим способом, завдяки якому досягається прихована мета передачі в користування земельної ділянки.

Як зазначалося раніше, закон не передбачає недійсності удаваного правочину, а лише пропонує застосувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. Суд, встановивши удаваність правочину, визначає, який насправді правочин вчинили сторони, та застосовує відповідні норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Відносини, пов`язані з орендою землі, врегульовані Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» та іншими нормативно-правовими актами. Вказаними законодавчими актами визначено істотні умови та порядок укладання договорів оренди.

Так, за змістом положень ст.ст. 93, 124 Земельного кодексу України та ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи або особи, які використовують земельні ділянки на праві емфітевзису. Зокрема, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 зазначеного Кодексу, та за загальним правилом - за результатами проведення земельних торгів.

Водночас, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності (ч.ч. 1, 2 ст. 92 Земельного кодексу України).

Обсяг прав землекористувачів визначений у ст. 95 Земельного кодексу України, відповідно до якої землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди; д) користуватися іншими правами, передбаченими законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані, зокрема, забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі.

Однак, положення земельного законодавства не надають постійному землекористувачу права розпоряджатися відповідною земельною ділянкою, в тому числі шляхом надання її в оплатне користування (оренду), оскільки цим правом наділений саме відповідний орган, уповноважений державою на здійснення таких функцій.

Правовий статус постійних землекористувачів, що визначається с.ст. 92, 95, 96 Земельного кодексу України, не передбачає права постійного землекористувача передавати земельну ділянку у вторинне користування.

Наявна у постійного землекористувача правомочність користування земельною ділянкою є обмеженою порівняно з правомочністю власника цієї земельної ділянки, який наділений не лише правом володіння та користування, а й правом на розпорядження землею, у тому числі шляхом її передачі в користування як з оформленням відповідного речового права (права оренди або права постійного користування), так і шляхом надання земельної ділянки у користування на підставі зобов`язального правочину, за яким право тимчасового користування земельною ділянкою не підлягає державній реєстрації.

Водночас, постійний землекористувач такими правами не наділений, оскільки право постійного землекористування передбачає використання земельної ділянки за її цільовим призначенням безпосередньо та виключно землекористувачем без можливості передання такого права третім особам, у тому числі на підставі правочинів, за якими речові права на земельну ділянку іншій особі не передаються.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.11.2024 р. у справі № 905/20/23.

Отже, оскільки Державне підприємство "Дослідне господарство "Миклашів" Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України" як постійний користувач земельних ділянок не наділений правом передавати їх іншим особам, зокрема, в оплатне користування (оренду), укладення спірних у даній справі правочинів, які в сукупності складають удаваний договір оренди земельної ділянки, суперечить вимогам земельного законодавства.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5).

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, приписами ч. 3 наведеної статті встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Удаваний правочин може бути визнаний недійсним на підставі ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки зовнішнє волевиявлення сторін не збігається з їх внутрішньою волею.

Обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин, ніж ті, щодо яких було оформлено відносини. Специфіка удаваного правочину полягає в тому, що він, існуючи в парі з іншим правочином, який ним прикривається, є завжди таким, що не відповідає положенням Цивільного кодексу України, тобто є удаваним. Другий же правочин (прихований) може бути як дійсним, так і не дійсним, у залежності від того, наскільки він відповідає вимогам до правочинів, що містяться в ст. 203 Цивільного кодексу України. Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання недійсними договору контрактації сільськогосподарської продукції № 15-12/02 від 15.12.2022 р. та товарної аграрної розписки № 9167 від 15.05.2023 р. на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Решта долучених до матеріалів справи документів та висловлених учасниками процесу пояснень була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків щодо наявності підстав для задоволення позову не спростовує.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати недійсним договір контрактації сільськогосподарської продукції №15- 12/02 від 15.12.2022 р., укладений між Державним підприємством «Дослідне господарсько «Миклашів» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (код 20760227) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АКРІС-ЗАХІД» (код 43706726).

3. Визнати недійсною видану Державним підприємством «Дослідне господарсько «Миклашів» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (код 20760227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС-ЗАХІД» (код 43706726) товарну аграрну розписку від 15.05.2023 р., зареєстровану в реєстрі аграрних розписок за № 9167.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АКРІС-ЗАХІД» (01032, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 106-Б, код 43706726) на користь Державного підприємства «Дослідне господарсько «Миклашів» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України» (81140, Львівська обл., Львівський р-н, с. Миклашів, вул. Кругова, буд. 11, код 20760227) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного рішення у разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Північного апеляційного господарського суду.

Суддя Людмила ШКУРДОВА

Повне рішення складено та підписано 25.03.2025 р.