ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 року м. Дніпро Справа № 904/291/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Виродов А.Ю.

від відповідача: Земляний О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2024р.

(суддя Назаренко Н.Г., м. Дніпро, повний текст рішення складено 26.06.2024р.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі", м. Київ

до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості, в розмірі 12 213 611,03 грн. за договором про постачання електричної енергії споживачу

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заборгованості, в розмірі 12 213 611,03 грн. за договором про постачання електричної енергії споживачу № 21/12/15-4 від 15.12.2021р..

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням Відповідачем Договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/12/15-4 від 15.12.2021 у частині своєчасної та повної оплати за спожиту електричну енергію.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2024р. позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" основний борг у розмірі 10 763 611,03 грн., судовий збір у розмірі 161 454,17 грн.. У частині стягнення основного боргу у розмірі 1 450 000,00 грн. провадження у справі закрито.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Акціонерне товариство "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2024 р. у справі № 904/291/24 у частині задоволення позовних вимог про стягнення 10 763 611,03 грн.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Скарга обґрунтована тим, що підставою для оплати за поставлену електричну енергію є саме рахунок на оплату, складання якого передбачений договором та є обов`язком Постачальника. Відповідно до п. 5.7. Договору оплата рахунків Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем. З огляду на альтернативний характер вказаної умови Договору, Споживач наділений правом самостійного вибору строку оплати рахунків Постачальника.

Апелянт вважає, що виставлений електропостачальником рахунок на оплату поставленої електроенергії визначений як правова підстава для здійснення споживачем оплати поставленої електроенергії та документ, який безпосередньо впливає на відлік строку для такої оплати. ПРРЕЕ містять норми, які встановлюють спеціальний порядок оплати поставленої електроенергії шляхом формування платіжного документа (рахунку) для оплати, на який не може розповсюджуватись загальний підхід до виконання договірних зобов`язань, і який не може довільно змінюватись сторонами договору.

На думку Скаржника, оскільки комерційна пропозиція не містить дати, від якої має обраховуватись 5-денний строк для оплати рахунків, така оплата мала бути здійснена Споживачем у строк, визначений у самих рахунках, однак рахунки, надані Позивачем не містять строку для їх оплати.

У скарзі йдеться про те, що рахунок № 1 від 17.01.2024р. на суму 8 219 001,70 грн. без зазначення у ньому терміну оплати, Позивачем було надано Відповідачу засобами електронного зв`язку 18.01.2024р., тобто після закінчення терміну дії договору, тому не має стосунку до прав та обов`язків сторін за Договором та вказує на наявність та застосування в даному випадку позадоговірних відносин.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що Позивачем не було дотримано умов Договору щодо своєчасності, повноти формування та надання Відповідачу рахунків на оплату. Крім того, строк виконання зобов`язання з оплати за наведеними вище рахунками не встановлений і за умовами Договору не настав, що свідчить про відсутність порушення грошового зобов`язання Відповідачем та виключає підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з Відповідача грошових коштів і свідчать, що внаслідок невиконання ТОВ "Юнайтед Енерджі" своїх обов`язків передбачених Договором, підстави для оплати поставленої у лютому та березні 2022 року електричної енергії у Відповідача були відсутні.

За доводами скарги, згідно з п. 4.24 ПРРЕЕ електропостачальник має право зарахувати поточні оплати за електроенергію як погашення існуючої заборгованості цього споживача з найдавнішим терміном її виникнення, виключно за умови відсутності у платіжному документі посилань на період, за який здійснюється оплата або перевищення суми платежу. У даному випадку, у платіжних інструкціях №530 від 10.02.2022 та №788 від 21.02.2022 АТ "Марганецький ГЗК" посилалось на період, за який здійснювалася оплата за електричну енергію за договором, що виключає право електропостачальника зараховувати такі оплати за електроенергію за лютий 2022 року, в якості погашення заборгованості за попередні періоди.

Скаржник стверджує, що строк виконання за договором наразі призупинений на строк дії форс-мажорних обставин, що виключає підстави для задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів з Відповідача.

23.08.2024 у системі Електронний суд Відповідачем подано клопотання про визнання поважними причини неподання доказу, а саме копії платіжної інструкції №1441 від 07.06.2024, до суду першої інстанції, встановлення додаткового строку для подання доказу та долучення цієї інструкції до матеріалів справи.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав.

Згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.07.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.07.2024р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи/копії матеріалів справи №904/291/24.

17.07.2024р. матеріали справи № 904/291/24 надійшли Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2024р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду у судове засідання на 06.11.2024р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2024р., розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.03.2025р.

У судовому засіданні 26.03.2025 представники сторін надали пояснення у справі.

У судовому засіданні 26.03.2025 була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

15.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Енерджі" (постачальником) та Акціонерним товариством "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" ( споживачем) укладено Договір № 21/12/15-1 про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до п. 1.1. якого цей договір є публічним договором приєднання, що встановлює порядок та умови постачання електричної енергії (код УКТ ЗЕД 2716 000000) як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статтею 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Згідно з п. 1.2 умови цього договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок електричної енергії та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ), та є однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктами 3.1, 3.4 договору визначено, що початком постання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Постачання електричної енергії споживачу здійснюється постачальником виключно після надання споживачем заяви на постачання електричної енергії за формою відповідно до додатку 1 відповідної комерційної пропозиції, яка є додатком № 2 цього договору.

За умовами п.п. 5.1, 5.2 договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника.

У п.п. 5.4, 5.5 договору сторони узгодили, що ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п.5.6 договору розрахунки споживача за цим договором здійснюються на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання.

При цьому, споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб.

Оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника зі спеціальним режимом використання.

Оплата вважається здійсненою після того, як на поточний рахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього договору. Поточний рахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни.

У п. 5.7 договору зазначено, що оплата рахунка постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого споживачем.

Відповідно до п.п.1 п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього договору.

Згідно з п. 9.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством.

Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника. (п. 13.1. договору).

Відповідно до додатку 2 (комерційна пропозиція) до договору оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів:

1) до 10 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 1 по 10 числа включно розрахункового місяця;

2) до 20 числа поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 11 по 20 число включно розрахункового місяця;

3) до кінця дня останнього календарного дня поточного місяця постачання споживач сплачує вартість обсягу електричної енергії, що був замовлений на період з 21 по останній календарний день включно розрахункового місяця.

До 15 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем, споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

28.02.2022 між сторонами складено акт №638 купівлі-продажу електричної енергії, відповідно до якого за лютий 2022 року поставлено електроенергію на суму 22 493 096,96 грн.

31.03.2022 між сторонами було складено акт №1107 купівлі-продажу електричної енергії, відповідно до якого за березень 2022 року поставлено електроенергію на суму 8 2019 001,70 грн.

Позивачем було виставлено Відповідачу рахунки на оплату: № 736 від 28.02.2022 на суму 3994609,32 грн., № 1 від 17.04.2024 на суму 8219001,70 грн.

Позивач здійснив часткову оплату вартості поставленої електричної енергії за вказані періоди згідно платіжних інструкцій № 530 від 10.02.2022 на суму 9 687 022,70 грн., №788 від 21.02.2022 на суму 8995300,00 грн.

З урахуванням викладеного, заборгованість Відповідача з оплати за поставлену електроенергію склала 12213611,03 грн.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем зобов`язань за договором у частині повної оплати поставленої електроенергії, Позивачем на адресу Відповідача направлені претензії щодо погашення заборгованості за договором ( №1 вих. №16/05-3 від 16.05.2023; № 10/11-9 від 10.11.2023; № 04/12-6 від 04.12.2023).

Відповідачем надав відповідь на претензію № 04/12-6 від 04.12.2023, в якій він зазначив про форс-мажорні обставини.

Неоплата Відповідачем боргу у вказаній вище сумі слугувала підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За результатом розгляду позовної заяви місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення, в якому суд послався на доведення обставин щодо наявності у Відповідача боргу у вказаній вище сумі, на безпідставність заперечень Відповідача стосовно того, що Позивачем було виставлено рахунки на оплату з порушенням передбачених договором умов, а також стосовно відсутності у Відповідача зобов`язань перед Позивачем у зв`язку з закінченням строку дії договору. Крім того, суд встановив відсутність у даному випадку форс-мажорних обставин та вказав, що обставини справи свідчать про фактичне визнання Відповідачем заборгованості.

Також суд закрив провадження у справі у частині стягнення з Відповідача 1 450 000,00грн, з огляду на часткову оплату боргу останнім під час розгляду справи.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Оскільки доводи щодо непогодження з закриттям судом провадження у справі у частині стягнення з Відповідача 1 450 000,00грн не наведені сторонами, у відповідній частині рішення суду не переглядається апеляційним судом у силу приписів ст.269 ГПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону України "Про ринок електричної енергії " виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

За приписами ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У даному випадку, відповідно до умов Договору та Комерційної пропозиції строк оплати поставленої у спірний період електричної енергії є таким, що настав.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, враховуючи невиконання Відповідачем зобов`язань за Договором № 21/12/15-4 від 15.12.2021 про постачання електричної енергії у частині повної оплати заборгованості за поставлену Позивачем у лютому - березні 2022 року електричну енергію та ненадання ним доказів, які б спростовували таке порушення, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Відповідача такої заборгованості у сумі 10 763 611,03 грн..

Доводи щодо недоведення Позивачем настання строку виконання зобов`язання та про відсутність підстав для оплати боргу за рахунком №1 від 17.01.2024 Відповідачем не мають під собою підґрунтя.

Так, за умовами Договору та Комерційної пропозиції, оплата електричної енергії здійснюється споживачем у формі планових платежів на підставі рахунків Постачальника.

Матеріали справи свідчать про те, що Позивачем виставлялися Відповідачеві рахунки на спірну суму боргу, які були ним отримані.

У цих рахунках, крім усього, зазначено, що оплата планових платежів здійснюється з урахуванням Комерційної пропозиції.

Згідно з розділом "Термін оплати" Комерційної пропозиції до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, Споживач здійснює остаточний розрахунок за фактично поставлену у розрахунковому місяці електричну енергію.

З викладеного випливає, що строк виконання зобов`язання Відповідача визначений договором не ставиться у залежність від отримання рахунків.

Разом з тим, поставка електричної енергії у спірний період підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії №638 від 28.02.2022 та №1107 від 31.03.2022, підписаними електронними підписами сторін. відповідні обставини Скаржником не заперечуються.

Також колегія суддів враховує, що у відповіді на претензію Позивача №04/12-6, Відповідачем фактично визнається наявність боргу, та йдеться лише про те, що термін виконання зобов`язання за договором відкладається на строк форс-мажорних обставин, які зумовлені воєнним станом у країні.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар. Аналогічна правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

При цьому, з урахуванням обставин цієї справи та усіх доказів у сукупності, неточності у тексті вказаних вище рахунків, а саме розділі "сплатити до : ", не спростовує факт поставки зазначеної у них електроенергії та не звільняє Скаржника від обов`язку з її оплати.

У разі виникнення питань, у тому числі, щодо наведених у рахунку даних, Скаржник, як добросовісний суб`єкт господарської діяльності, не був позбавлений можливості звернутися до Позивача за відповідними роз`ясненнями, між тим, докази такого звернення відсутні у матеріалах справи.

Стосовно доводів скарги про відсутність обов`язку для оплати рахунка №1 від 17.01.2024, оскільки його було надіслано Відповідачу після закінчення терміну дії договору колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ст.ст. 598, 599 ЦК зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Аналіз наведених правових норм, а також сталої практики Верховного Суду з відповідного питання свідчить про те, що закінчення строку дії договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки згідно зі статтею 599 ЦК України, такою підставою є виконання, проведене належним чином.

З огляду на те, що закон не передбачає такої підстави, як закінчення строку дії договору, для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, апеляційний суд відхиляє твердження Скаржника про те, що після закінчення строку дії укладеного між сторонами Договору відсутні підстави для оплати вже поставленої Позивачем за цим Договором електроенергії.

Посилання в апеляційній скарзі на зарахування сплачених Позивачем коштів за платіжними інструкціями № 530 від 10.02.2022, № 788 від 21.02.2022 в якості сплати заборгованості за інші періоди є припущеннями Скаржника, оскільки матеріали справи не містять доказів зарахування здійсненої за цими платіжним інструкціями плати за електроенергію за лютий 2022 року, у рахунок погашення заборгованості за попередні періоди.

Стосовно доводів щодо настання для Скаржника форс-мажорних обставин суд враховує, що Торгово-Промислова Палата України листом №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 підтвердила, що воєнний стан з 24 лютого 2022 року до його офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року до закінчення дії воєнного стану діють надзвичайні, невідворотні та об`єктивні обставини для суб`єктів господарської діяльності по договорам - форс-мажорні обставини, а строк виконання зобов`язань за цим договором відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Разом з тим, 13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 року можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом.

Одночасно, у листі вказано, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014 року, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від зобов`язань лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

Між тим, у даному випадку, належні докази на підтвердження настання для Скаржника форс-мажорних обставин останнім не надано . Також не доведено, що саме введення воєнного стану призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за Договором, тому відповідні доводи не приймаються судом до уваги.

При цьому, посилання Апелянта на погіршення його фінансового стану відхиляються апеляційним судом, оскільки під час воєнного стану в Україні усі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України здійснюють свою господарську діяльність у несприятливому економічному становищі та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги .

Щодо клопотання Апелянта про долучення додаткового доказу, а саме платіжної інструкції № 1441 від 07.06.2024, колегія суддів враховує, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання до суду першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Виходячи з принципу змагальності сторін, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції саме в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи неможливість подати відповідний доказ суду першої інстанції, Скаржник зазначає, що 07.06.2024р. АТ "Марганецький ГЗК" сплатило на користь Позивача по Договору про постачання електричної енергії споживачу № 21/12/15-4 від 15.12.2021р. суму 90 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1441. Оскільки ця інструкція оформлена та проведена банком лише 07.06.2024, вона не могла бути надана суду разом з відзивом. Крім того, отримання цієї платіжної інструкції у документальному вигляді відбулося значно пізніше з причини перебоїв в електромережі, відсутності електроенергії та часткової втрати інтернет - зв`язку з банком. Також Відповідач зазначає, що військова агресія та введення воєнного стану, є тією обставиною, яка є незалежною від сторін.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з невчиненням нею процесуальних дій.

У даному випадку, Відповідач у суді першої інстанції платіжну інструкцію №1441 від 07.06.2024 не надав, не заявляв про намір подати цю інструкцію, а також про те, що відповідний доказ не може бути поданий ним з об`єктивних причин у відповідності до ч.4 ст.80 ГПК України у строки, встановлені нормами ГПК України чи судом.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що наведені Відповідачем обставини не завадили йому подати у суді першої інстанції платіжні інструкції від 11.06.2024, 13.06.2024, тобто датовані більш пізнім періодом, ніж платіжна інструкція №1441, яку просить залучити останній.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що Скаржник не навів належних доводів в обґрунтування неможливості подання додаткового доказу до суду першої інстанції раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи викладене, суд не бере до уваги платіжну інструкцію №1441 від 07.06.2024, відмовляє Скаржнику у визнанні поважними причин неподання доказу до суду першої інстанції та у клопотанні про долучення до матеріалів справи у якості доказу цієї інструкції.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.06.2024р. у справі № 904/291/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 27.03.2025

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін