ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025м. ХарківСправа № 922/4590/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Ломакіній О. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , м. Харків
до Головного управління ДПС у Харківській області, м. Харків , Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, м. Харків , Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м. Харків
про стягнення 40064,38 грн
за участю представників учасників справи:

позивача - Дар`я РІЗНИЧЕНКО,

відповідача (ГУ ДПС у Хар. обл.) - Альона ЖАДАН,

відповідача (Шевченківській ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ) - не з`явився,

відповідача (ГУ ДКСУ у Хар. обл.) - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, відповідач 1, Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач 2, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, відповідач 3, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 40064,38 грн майнової шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення штрафу на позивача відповідно до рішення ГУ ДПС в Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Також позивач просить суд стягнути судові витрати на користь позивача з Державного бюджету України.

Ухвалою суду від 27.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

06.01.2025 від відповідача (ГУДКСУ у Хар. обл.) до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 162/25), в якій відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви та обґрунтовує свої заперечення тим, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови від 20.11.2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17. Отже, залучення до участі у таких категоріях спорів органів територіальних органів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі та встановлення фактичних обставин. Відповідач вважає, що позивач помилково визначив Головне управління в якості відповідача, а позовна заява не містить обґрунтування порушень з боку органів Казначейства. Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 (із змінами) був затверджений Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів (далі Порядок № 787). Відповідно до п. 5 Порядку № 787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Разом з цим, до Головного управління подання контролюючих органів про стягнення з бюджету коштів на користь позивача не надходили. Наказу або виконавчого листа за рішенням, що набрало законної сили позивач не пред`являв до Головного управління.

Отже, на думку відповідача, позивач помилково визначив Головне управління у якості відповідача по справі. Також, відповідач зазначає, в силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження" органи Казначейства є лише органом виконання окремих категорій судових рішень та не порушували прав позивача. Тому, у вказаній справі відсутні підстави для стягнення судових витрат з Головного управління та Державного бюджету. Такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

10.01.2025 від відповідача (ГУДПС у Хар. обл.) до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 614/25), в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень, зокрема, вказує на те, що у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі. Позивач не сплатив суму недоїмки, не узгоджував вимогу з контролюючим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку. Вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. Рішення податкового органу про нарахування пені та/або застосування штрафів, передбачених частинами одинадцятою і дванадцятою цієї статті, є виконавчим документом. У разі якщо платник єдиного внеску не сплатив зазначені в рішенні суми протягом десяти календарних днів, а також не повідомив у цей строк податковий орган про оскарження рішення, таке рішення передається державній виконавчій службі в порядку, встановленому законом. Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Оскільки позивач порушив строки сплати податкової вимоги, які прямо передбачені ст. 25 Закону № 2464 та з матеріалів справи вбачається, що датою податкової вимоги є 31.01.2022, а платіжне доручення від 24.05.2023. На дату переведення коштів за платіжним дорученням від 24.05.2023 № 37933 в розмірі 36189,71 грн, було відсутнє рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023, яке набрало законної сили 17.10.2023. Тобто, зважаючи на вищевикладене контролюючий орган діяв на підставі та в межах повноважень передбачених законодавством.

13.01.2025 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вх. № 787/25), в якій він зазначає, що ОСОБА_1 звертався до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою про внесення до ГУ ДКСУ у Харківській області подання про повернення коштів, відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного га місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787, а саме: про повернення сплачених грошових коштів у сумі 40064,38 грн ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку зі скасуванням рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

У відповіді Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції було зазначено, що у зв`язку з тим, що виконавчий документ виконано в повному обсязі та завершено виконавче провадження №71183723 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону в зв`язку з тим, що боржник фактично виконав в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відсутні законні підстави для повернення стягнутого виконавчого збору, таким чином, для повернення з Державного бюджету відповідних коштів заявнику необхідно звернутись до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ГПК України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник. Тому, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Державна податкова служба та Відділ примусового виконання (дії яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Відповідно до ч. 2 ст. 45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій.

Таким чином, територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Головне управління ДПС у Харківській області. Так, у відповідності до пунктів 1,9 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Зазначені вище норми чинного законодавства свідчать про те, що управління наявними коштами Державного бюджету України, в тому числі, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейства України. Позивач зазначає, що Державна казначейська служба України у даному випадку є належним відповідачем у справі.

14.01.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 977/25) від відповідача (Шевченківській ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ), в якому він проти позову заперечує, та вказує, що 21.03.2024 до відділу від представника боржника надійшло рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 р., якою скасовано виконавчий документ за виконавчим провадженням ВП №71183723 вимога № Ф-3160-25-У виданої 16.02.2023 ГУДПС у Харківській області. Вимогу № Ф-3160-25-У виданої 16.02.2023 ГУДПС у Харківській області скасовано рішенням Харківського окружного адміністративного суду № від 15.09.2023, після фактичного виконання та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. 13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до Відділу з заявою про повернення коштів з бюджету зазначивши у своїй заяві, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду № від 15.09.2023 скасовано зазначену вище вимогу № Ф-3160-25-У виданої 16.02.2023 ГУДПС у Харківській області. Однак, зазначена заява задоволена не була, оскільки на момент сплати, розподілу коштів та завершення виконавчого провадження були юридичні підстави для виконавчих дій щодо стягнення коштів, а саме, чинна постанова про застосування адміністративного штрафу та відкрите виконавче провадження. Щодо повернення виконавчого збору, відповідач зазначає, що відповідно до частини сьомої статті 27 ЗУ "Про виконавче провадження" (далі Закон), у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. У зв`язку з тим, що виконавчий документ виконано в повному обсязі та завершено виконавче провадження №71183723 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону в зв`язку з тим, що боржник фактично виконав в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відсутні законні підстави для повернення стягнутого виконавчого збору. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції не є суб`єктом, який набув або зберіг у себе стягнуті з позивача кошти, оскільки останні негайно після їх сплати були перераховані на відповідні бюджетні рахунки. Відповідно Відділ не є належним відповідачем по цій справі. Набувачем коштів та відповідно належним відповідачем має бути держава в особі Державної казначейської служби України.

14.03.2025 від позивача до суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№ 6657/25), в яких позивач, зокрема, зазначає, що внаслідок неправомірного накладення штрафу на позивача з ФОП ОСОБА_1 було безпідставно стягнуто грошові кошти в загальному розмірі 40064,38 грн, що складаються з штрафу за невиконання рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 36189,71 грн, виконавчого збору в розмірі 3642,67 грн, а також витрат виконавчого провадження у розмірі 232,00 грн. Позивач просить суд надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, що для вирішення даного спору на ці правовідносини підлягають застосуванню приписи статті 1212 ЦК України.

17.03.2025 в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх повністю.

Присутній в судовому засіданні 17.03.2025 представник відповідача (ГУ ДПС у Хар. обл.) проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі (Шевченківський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ) та (ГУДКСУ у Хар. обл.) правом на участь представників у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили. Про місце, дату та час проведення судових засідань відповідачі повідомлялися належним чином, відповідно до ст.ст.120,121 ГПК України.

Враховуючи те, що одним з принципів судочинства є свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

10.11.2021 Головне управління ДПС у Харківській області прийняло рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким (рішенням №) до ОСОБА_2 застосовано штраф у розмірі 5206,06 грн та нараховано пеню у розмірі 30983,65 грн, а всього на суму 36189,71 грн.

03.03.2023 постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 71183723 з виконання вимоги № Ф-3160-25-У, виданої 16.02.2023 ГУДПС у Харківській області про стягнення боргу на користь ГУДПС у Харківській області в розмірі 72158,01 грн з боржника ОСОБА_1 .

Також постановою про стягнення виконавчого збору від 03.03.2023 Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 71183723 постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 7215,80 грн.

03.03.2023 Постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71183723 постановлено визначити для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження всього у сумі 301,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 сплачена у повному обсязі сума у розмірі 40064,38 грн (з урахуванням виконавчого збору та коштів на витрати виконавчого провадження) у виконавчому провадженні № 71183723, а Шевченківським ВДВС м. Харкова ГТУЮ перераховано відповідно до платіжних доручень:

- № 37933 від 24.05.2023 на користь держави суму у розмірі 36189,71 грн;

- № 37864 від 24.05.2023 витрати виконавчого провадження у розмірі 232 грн;

- № 38046 від 24.05.2023 виконавчого збору на суму 3642,67 грн.

01.06.2023 постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження встановлено, що згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 по справі № 520/10065/21 вимога про сплату боргу (недоїмки) від16.04.2021 N Ф-3160-25-У на суму 32668,30 грн скасована у судовому порядку. Залишок боргу - 36189,71. Сума боргу, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачені в повному обсязі.

Також, цією постановою виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-3160-25-У ГУДПС у Харківській області про стягнення боргу на користь ГУДПС у Харківській області в розмірі 72158,01 грн - закінчено.

В подальшому, 15.09.2023 Харківським окружним адміністративним судом у справі № 520/13525/23 постановлено рішення, яким позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, вимоги задоволено.

Визнано протиправним рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Визнано протиправною вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2022 № Ф-3160-25 (№Ф-3160-25У).

Скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2022 №Ф-3160-25 (№Ф-3160-25У).

В подальшому позивач звернувся з заявою до Головного управління ДПС у Харківській області про внесення до ГУ ДКСУ у Харківській області подання про повернення коштів, відповідно до пунктів 3 та 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України, а саме: про повернення сплачених грошових коштів у сумі 40064,38 грн, у зв`язку зі скасуванням рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 №.

У відповіді від 09.05.2024 № 22653/6/20-40-24-04-12 Головне управління ДПС у Харківській області зазначило, що оскільки платником відповідно до платіжного доручення від 24.05.2023 № 37933 є Шевченківський відділ державної виконавчої служби, то для отримання стягнутих коштів по єдиному внеску у розмірі 36189,71 грн ОСОБА_1 необхідно звернутись до Шевченківського відділу державної виконавчої служби з відповідним клопотанням.

На запит позивача Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції у своїй відповіді від 13.06.2024 №71512 зазначив, що у зв`язку з тим, що виконавчий документ виконано в повному обсязі та завершено виконавче провадження №71183723 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону в зв`язку з тим, що боржник фактично виконав в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відсутні законні підстави для повернення стягнутого виконавчого збору. Таким чином, для повернення з Державного бюджету відповідних коштів заявнику необхідно звернутись до суду

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України).

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Головне управління ДКСУ у Харківської області.

За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом.

Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду).

Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили. Подання за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку подається платником до органу Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету (абзаци перший і п`ятий пункту 5 розділу І Порядку № 787 у редакції, чинній на час звернення до суду).

У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України).

Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як було встановлено судом, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення № від 10.11.2021 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким (рішенням №) до позивача застосовано штраф у розмірі 5206,06 грн та нараховано пеню у розмірі 30983,65 грн, а всього на суму 36189,71 грн.

У травні 2023 року ФОП ОСОБА_1 сплачена у повному обсязі сума у розмірі 40064,38 грн (з урахуванням виконавчого збору та коштів на витрати виконавчого провадження).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у справі № 520/13525/23 постановлено рішення, яким визнано протиправним рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Скасовано рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 10.11.2021 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Визнано протиправною вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2022 № Ф-3160-25 (№Ф-3160-25У). Скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 31.01.2022 №Ф-3160-25 (№Ф-3160-25У).

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що на момент сплати позивачем адміністративно-господарського штрафу юридична підстава для такого платежу існувала - було чинним рішення застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. За таких обставин не можна вважати, що позивач сплатив кошти помилково. Так само з огляду на обставини справи немає підстав вважати, що він сплатив штрафні санкції надміру, тобто у розмірі більшому, ніж визначений у зазначеному рішенні. Надалі з огляду на набрання законної сили судовим рішенням адміністративного суду, про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій, відповідна юридична підстава відпала.

Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений Наказом Міністерства Фінансів № 787 від 03.09.2013 застосовується до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, зазначений порядок на спірні правовідносини не поширюється.

Суд зазначає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (див., наприклад, постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 1 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23 листопада 2021 року у справі N 359/3373/16-ц (пункт 109)).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46).

Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.

З огляду на наведене суд вважає, що на ці правовідносини поширюються приписи статті 1212 ЦК України. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 5 лютого 2020 року у справі № 910/15295/18, та від 08 серпня 2023 по справі № 910/5880/21.

Оскільки в даному випадку, відсутні будь-які правові підстави для утримання в Державному бюджеті сплачених позивачем штрафу у сумі 36189,71 грн, виконавчого збіру у сумі 3642,67 грн, а також витрат виконавчого провадження у сумі 232,00 грн, зазначені грошові кошти підлягають поверненню позивачу.

Суд зауважує, що кошти підлягають стягненню на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з будь-кого з визначених позивачем відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань. Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16.

Згідно з цим висновком ГПК України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови).

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, заявлений позивачем позов щодо стягнення грошових коштів у розмірі 40064,38 грн підлягає задоволенню з урахуванням викладених обставин.

Водночас, суд відхиляє твердження відповідача (ГУ ДКСУ), що Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 (застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справах № 242/4741/16-ц та № 641/8857/17) дійшов висновку про те, що у спорах про стягнення з держави коштів, немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган.

Слід зазначити, що у вищезазначеній постанові вказано, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою ДКС України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не ДКС України чи її територіальний орган. Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України або її територіальний орган. Останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави.

Тобто, вищезазначена постанова не містить заборони на визначення відповідачем ДКС України, а лише встановлює можливість не залучення ДКС України при розгляді подібних справ, тобто незалежно від того чи залучений ДКС України або її територіальний орган чи не залучений.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору у зв`язку з тим, що він є особою з інвалідністю І групи.

Частиною 9 ст.129 ГПК визначено два випадки, за яких суд з власної ініціативи може відступити від загального правила розподілу судових витрат (від правила їх пропорційного розподілу): 1) зловживання стороною чи її представником процесуальними правами; 2) виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони.

Суд зауважує, що спір у цій справі виник у зв`язку із визнанням протиправним та скасуванням рішення Головного управління ДПС у Харківській області, тому судовий збір у розмірі 3028,00 стягується в дохід бюджету з Головного управління ДПС у Харківській області внаслідок неправильних дій сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно отримані кошти у розмірі 40064,38 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Сковороди Григорія, буд. 46, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено "24" березня 2025 р.

Суддя Л.В. Шарко