СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
17 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/3066/20
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Стойка О.В., суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О.
за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.;
та представників учасників справи від Позивача (заявника) Романенко О.М. адвокат; від Відповідача не з`явився;
за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх. 1939 Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 (повний текст складено 28.05.2021) у справі № 922/3066/20 (суддя Хотенець П.В.),
за позовом Київської окружної прокуратури міста Харкова,
1) Харківської міської ради, м. Харків,
2) Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,
3) Споживчого товариства "Надія-7", м. Харків,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів: фізичної особи ОСОБА_1 , м.Харків,
про визнання недійсним та скасування пункту рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути нежитлові приміщення
У вересні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури №2 Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та Споживчого товариства «Надія-7», у якому просив:
- визнати незаконним та скасувати пункт 11 додатку до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 №757/17;
- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28.12.2017 №5532-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради та Споживчим товариством «Надія-7», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саутенко Н.В. і зареєстрований в реєстрі за №4756, скасувавши його державну реєстрацію;
- зобов`язати Споживче товариство «Надія-7» повернути територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення підвалу № І, 0-1-:0-3, ХХХVІ загальною площею 53,2 кв.м, в житловому будинку літ. «А-5», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Старошишківська, 2, шляхом складання акту приймання-передачі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час прийняття Харківською міською радою оспорюваного рішення від 20.09.2017 №757/17 (п. 11 додатку) та у ході здійснення процедури відчуження спірного нерухомого майна комунальної власності і укладання оспорюваного договору купівлі-продажу від 28.12.2017 №5532-В-С відповідачі порушили вимоги законодавства про приватизацію, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017 - 2022 роки, що безпосередньо порушує права та інтереси територіальної громади м. Харкова.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.04.2021 було залучено ОСОБА_1 , м.Харків до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі №922/3066/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі №922/3066/20 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 30.09.2024 апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі №922/3066/20 залишено без задоволення; мотивувальну частину рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі №922/3066/20 змінено, викладено її в редакції постанови, а врешті рішення

Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі №922/3066/20 залишено без змін.

До Східного апеляційного господарського суду 07.10.2024 надійшла заява представника Споживчого товариства «Надія-7» адвоката Рижкова І.П. (вх. №12788) в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України про розподіл судових витрат, в якому заявник просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури понесені Споживчим товариством «Надія-7» судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 12000,00грн.

До вказаної заяви було додано наступні документи: завдання №1 від 03.08.2021 до договору №6/2020 про надання правничої (правової) допомоги №6/2020 від 21.02.2020; акт №4 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 04.10.2024 до договору №6/2020, квитанцію АТ КБ «Приватбанк» №0.0..1 від 04.10.2024 про перерахування СТ «Надія-7» на рахунок адвоката Рижкова І.П. грошових коштів в сумі 12000,00грн; детальний опис робіт (наданих послуг) від 05.10.2024.

Додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 року (колегія суддів: Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.) у задоволенні заяви Споживчого товариства «Надія-7» про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у справі № 922/3066/20 відмовлено.

Споживче товариство «Надія-7», м. Харків не погодившись з означеною додатковою постановою Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024, звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 у справі № 922/3066/20 та ухвалити нове судове рішення про стягнення з позивача за рахунок бюджетних асигнувань Харківської обласної прокуратури понесені СТ «Надія-7» судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 12 000,00 грн.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2025 року касаційну скаргу задоволено частково, додаткову постанову Східного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 скасовано, справу № 922/3066/20 передано на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

Скасовуючи додаткову постанову, касаційний господарський суд зазначив про необхідність вирішення питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідно до положень статей 126 , 129 ГПК України , виходячи з критеріїв реальності, пропорційності, обґрунтованості та співмірності таких витрат, розумності їх розміру та спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, їх співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для Відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2025 року в порядку ст. 32 ГПК України визначено склад колегії суддів - головуючий (суддя- доповідач) Стойка О.В., судді Істоміна О.А., Попков Д.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 року у справі №922/3066/20 прийнято до розгляду вищезазначену заяву, запропоновано сторонам надати до суду пояснення або заперечення з приводу заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на надання професійної правничої допомоги та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.03.2025 року о 12:45 год.

Від Позивача надійшли заперечення на подану заяву, за змістом яких Позивач наполягав, що розмір судових витрат не відповідає критеріям розумності, реальності та співмірності доведений і доказів понесення таких витрат не надано, а правова позиція

Позивача, як і практика Верховного Суду, є сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору, тому адвокат Відповідача 3 був обізнаний з усіма деталями, що з неї випливають.

Одночасно Позивач просив поновити/продовжити строк на подання заперечень, посилаючись на чисельність повітряних тривог у місті Харкові та необхідності дотримання правил безпеки життя працівників.

Судова колегія вважає, що зазначене клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 119 ГПК).

Позивач звернувся із заявою про продовження строку (згідно з прохальною частиною заперечень) 10.03.2025, тобто після закінчення встановленого судом процесуального строку, який, як зазначено в ухвалі суду від 27.02.2025, закінчився 07.03.2025.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 118 ГПК ).

Отже, право клопотати про продовження строку для подання заперечень Позивачем втрачено у зв`язку із закінченням призначеного судом строку.

Водночас судова колегія звертає увагу, що заявлення за текстом заперечень про необхідність поновлення строку на його подання також не може бути підставою для прийняття їх до розгляду, адже в силу норм частини першої статті 119 ГПК поновленню підлягає строк, встановлений законом, а не встановлений судом, який як це визначено частиною другою цієї статті, підлягає продовженню за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чого Позивачем зроблено не було, про що зазначалось вище.

У зв`язку з наведеним, подані Позивачем заперечення підлягають залишенню без розгляду як такі, що подані поза межами встановленого судом строку та відсутністю підстав щодо його поновлення (продовження).

Заяв та клопотань від інших учасників справи в межах визначеного судом строку не надходило.

У судовому засіданні 17.03.2025 представник Відповідача 3 підтримував вимоги заяви, просив покласти на Харківську обласну прокуратуру судові витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі.

Позивач просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, в тому числі, не приєднались до участі в режимі відеоконференції, але були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду заяви Відповідача 3 у їх відсутності, оскільки вони не скористались своїм правом, передбаченим статтею 42 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні заяву Відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2020 між адвокатом Рижковим І. П. та СТ «Надія-7» (клієнтом) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги № 6/2020, за умовами якого:

- клієнт надає завдання, а адвокат зобов`язується відповідно до завдань клієнта надавати йому за оплату юридичні послуги та професійну правничу допомогу (пункт 1.1);

- за послуги, надані адвокатом, клієнт здійснює оплату протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами акту наданих послуг (пункт 2.1);

- за фактом надання послуг сторони підписують акт наданих послуг, який складається адвокатом та у якому зазначаються всі надані за цей період послуги та їх вартість. Клієнт зобов`язаний підписати такий акт протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту його отримання (пункт 2.2).

Між адвокатом Рижковим І. П. та СТ «Надія-7» (клієнтом) 03.08.2021 оформлено завдання № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21.02.2020 № 6/2020, яким клієнт доручив, а адвокат прийняв до виконання завдання: здійснювати представництво інтересів клієнта в Східному апеляційному господарському суді при перегляді справи № 922/3066/20 за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021.

Між адвокатом Рижковим І. П. та СТ «Надія-7» (клієнтом) 04.10.2024підписано Акт № 4 приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) до договору № 6/2020 про надання правничої (правової) допомоги від 21.02.2020, в якому зазначено, що виконавець надав, а клієнт прийняв правничу допомогу з представництва інтересів клієнта в Східному апеляційному господарському суді при перегляді справи № 922/3066/20 за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 21.05.2021 у сумі 12000,00грн, а саме:

- підготовка додаткових пояснень у справі від 01.09.2024 з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі №922/3066/20, а також висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладених в інших постановах, які стосуються предмету спору та ухвалені в період зупинення провадження у справі №922/3066/20 (7 годин) - 7000,00 грн;

- підготовка заяви про зупинення провадження у справі від 17.08.2021 (2 години) - 1000,00 грн;

- представництво інтересів клієнта в судовому засіданні - 4000,00 грн, із розрахунку 2000,00 грн за 1 (одне) судове засідання (27.09.2021, 30.09.2024);

Всього до сплати 12000 грн.

Представництво інтересів СТ «Надія-7» під час перегляду справи № 922/3066/20 у Східному апеляційному господарському суді здійснювалося адвокатом Рижковим І. П.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За приписами ч.1 ст.16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація

і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу). Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19).

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У ч.2 ст.126 ГПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Водночас, за змістом ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст.129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Прокурора, безпосередньо до Відповідача 3 було заявлено вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та зобов`язання повернути нежитлові приміщення, які на підставі цього договору були набуті останнім.

В основу відмови в задоволенні позовних вимог Прокурора судом першої інстанції був покладений висновок про правомірність укладеного договору, законність і добросовісність набуття Відповідачем 2 спірного майна, оскільки орган приватизації вправі самостійно обирати процедуру приватизації комунального майна, зокрема, шляхом викупу без проведення відповідних поліпшень, а Відповідач 2 виконав усі вимоги щодо необхідних документів для приватизації спірних нежитлових приміщень шляхом викупу.

За змістом апеляційної скарги саме із зазначеними висновками суду першої інстанції не погоджувався Прокурор, наполягаючи на незаконності дій Відповідачів при здійсненні приватизації спірного майна шляхом викупу, а не конкурсного продажу.

Разом з тим, не дивлячись на загальну вимогу апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та задоволення позову, доводами апеляційної скарги окремо не охоплювався висновок суду першої інстанції з приводу вимоги щодо витребування спірного майна від Відповідача-3, оскільки після звернення Прокурора з позовом до суду Відповідачем -2 спірне майно було відчужено Третій особі, позов до якої не був заявлений.

Внаслідок апеляційного перегляду справи суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу не задовільнив та погодився з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, проте змінив мотивувальну частину рішення суду, виклавши її у власній редакції.

Так, судова колегія, визначивши легітимну мету звернення Прокурора до суду через прагнення останнього повернути незаконно відчужене майно у володіння територіальної громади, встановила, що єдиною належною (ефективною) позовною вимогою є вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади у Третьої особи, яка є його фактичним власником, проте позов до неї не був заявлений та Прокурор не позбавлений можливості його заявити у встановленому законом порядку.

Отже, погоджуючись з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судова колегія визнала помилковими висновки місцевого суду щодо дотримання Відповідачами порядку та умов відчуження майна в порядку приватизації, з якими в апеляційній скарзі не погоджувався Прокурор, обґрунтувавши таку відмову неефективністю обраного Прокурором способу захисту ( щодо визнання незаконним та скасування пункту додатку до рішення, визнання недійсним договору) та до неналежного відповідача ( щодо зобов`язання Відповідача-3 повернути майно, яке вже йому не належить)

Зазначеною постановою судова колегія розподілила судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, залишивши його на апелянта, але інші судові витрати розподілені не були, що відповідно до вимог ст. 244 ГПК України є підставою до винесення додаткової постанови.

Виходячи з наведених обставин справи, вимог процесуального законодавства та практики Верховного Суду, судова колегія вважає за необхідне розподілити зазначені витрати з урахуванням фактичної обґрунтованості доводів апеляційної скарги Прокурора щодо незаконності відчуження майна в процедурі приватизації, а отже і відсутності репутаційного значення для Відповідача-3 результату перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Також судова колегія зауважує, що значну частину розміру витрат Відповідача-3 складають витрати на складання та подання додаткових пояснень з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у справі № 925/1133/18 та інших, то заявником не обґрунтовано покладення цих витрат саме на Прокурора, оскільки, по- перше, надані представником Відповідача 3 додаткові пояснення від 01.09.2024р. не відповідають вимогам заяв по суті спору в суді апеляційної інстанції, оскільки не є відзивом на апеляційну скаргу, а по- друге- викладена за їх змістом позиція Відповідача-3 (щодо відсутності повноважень Прокурора на подання позову та законності приватизації спірного майна шляхом викупу) спростована судом апеляційної інстанції, а практика зі спірних правовідносин сторін є сталою та послідовною.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про здійснення розподілу судових витрат Відповідача 3, понесених в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу шляхом відшкодування за рахунок Харківської обласної прокуратури на користь Споживчого товариства «Надія-7» 2000,00грн., решту витрат слід віднести на рахунок заявника.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 124, 129, 221, 244, 281 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Споживчого товариства "Надія-7" про ухвалення додаткової постанови у справі № 922/3066/20- задовольнити.

Здійснити розподіл судових витрат Споживчого товариства "Надія-7" щодо надання професійної правничої допомоги у розмірі 12 000,00грн. шляхом стягнення з Харківської обласної прокуратури (адреса: вул. Б. Хмельницького, 4, м. Харків, 61001, ) на користь Споживчого товариства "Надія-7" (адреса: вул. Ак. Павлова, 132, кв. 165, м. Харків, 61112, ) витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00грн., решту витрат- віднести на рахунок заявника.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Додаткова постанова набирає сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови підписано 27.03.2025р.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя О.А. Істоміна

Суддя Д.О. Попков