ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. Справа №910/10908/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Ярітенко О.В.

представники сторін у судове засідання не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024

у справі №910/10908/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Концерну "Військторгсервіс"

до Київського квартирно-експлуатаційного управління

про стягнення 305 432, 59 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Концерн "Військторгсервіс" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі - Київське КЕУ) заборгованості у розмірі 305 432,59 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди від 19.10.2022 №204, в частині оплати вартості комунальних послуг в розмірі 305 432,59 грн, спожитих Військовою частиною НОМЕР_1 у 2022 та 2024 роках.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 позов задоволено.

Стягнуто з Київського КЕУ на користь Концерну "Військторгсервіс" заборгованість у розмірі 305 432,59 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Стягнуто з Київського КЕУ в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 637,19 грн.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами, наданими позивачем, підтверджується обсяг спожитої у періоди з березня до грудня 2022 року та з січня до березня 2024 року електричної енергії у спірному орендованому приміщенні в загальній сумі 305 432,59 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Київське КЕУ звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням вимог законодавства України, без врахування всіх фактичних обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права. Також місцевим господарським судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, надано неналежну оцінку обставинам справи, суті спору та доказам.

Так, скаржник звертає увагу, зокрема, на те, що у Київського КЕУ перед позивачем відсутні будь-які договірні, так і позадоговірні зобов`язання, а тому відповідач жодних прав Концерну "Військторгсервіс" не порушував. У зв`язку з відсутністю укладеного договору про відшкодування витрат за електроенергію між позивачем та відповідачем у Київського КЕУ не виникало обов`язку здійснювати відшкодування позивачу кошти, за спожиту електроенергію Військовою частиною НОМЕР_1 .

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2024 апеляційну скаргу Київського КЕУ у справі №910/10908/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Коротун О.М., Кравчук Г.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

30.12.2024, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 25.12.2024 до 03.01.2025.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025, у зв`язку з перебуванням суддів Кравчука Г.А. та Коротун О.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/10908/24 передано на розгляд колегії суддів у наступному складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шапран В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського КЕУ на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2025. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10908/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до23.01.2025.

20.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/10908/24.

У судовому засіданні 12.02.2025 оголошено перерву до 19.03.2025.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

22.01.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги Київського КЕУ, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 залишити без змін.

Так, позивач у відзиві зазначає, що фактичне використання послуг з електропостачання підтверджується перебуванням на об`єкті, що орендує відповідач, військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , сплатою відповідачем комунальних послуг за 2023 рік за спожиті Військовою частиною НОМЕР_1 послуги з електропостачання, а також підписані акти надання послуг з боку відповідача за 2023 рік. Додані документи, лише черговий раз підтверджують, що Військова частина НОМЕР_1 споживала комунальні послуги, у зв`язку з чим, підписували акти звіряння та акти зняття показників, які потім, відповідно умов положення "Про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України" надавали такі показники відповідача, який в свою чергу сплачував, відповідно до виставленого рахунку.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Сторони своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому чинними законодавством порядку.

Згідно з частинами 3, 8 статті 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Таким чином, сторони повідомлені судом апеляційної інстанції про дату, час та місце проведення судового засідання апеляційним господарським судом. При цьому, явка обов`язковою не визнавалась, а тому справа №910/10908/24 розглядається за їх відсутності.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

На підставі акта приймання-передачі від 18.03.2022 Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Північна" Концерну "Військторгсервіс" (балансоутримувач) передав до 15-ої Бориспільської бригади транспортної авіації імені авіаконструктора Олена Антоновича (в/ч НОМЕР_1 ) об`єкт нерухомого майна.

19.10.2022 між Концерном "Військторгсервіс" (орендодавець) та Київським КЕУ (орендар) укладено договір оренди №204, за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 864,1 кв.м.

Згідно з пунктом 1.2 договору, назване в пункті 1.1 нерухоме майно орендодавець передає орендарю для розміщення Військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 1.3 договору, при підписанні даного договору сторони усвідомлюють, підтверджують дійсність та керуються об`єктивними обставинами, які зумовили фактичне виникнення правовідносин між сторонами до підписання даного договору, а саме:

- нерухоме майно, зазначене у пункті 1.1 договору використовується для розміщення Військової частини НОМЕР_1 з 18.03.2022 (підпункт 1.3.1);

- Військова частина НОМЕР_1 , на підставі наказу від 04.10.2022 №487, зайняла нерухоме майно, зазначене у пункті 1.1 договору, з 18.03.2022, про що укладено акт приймання-передачі нерухомого майна від 18.03.2022 між Військовою частиною НОМЕР_1 та орендодавцем. Зайняття зазначеного нерухомого майна погоджено Бориспільською районною військовою адміністрацією 30.09.2022 №48/07-46/1889 (підпункт 1.3.2).

За умовами пункту 2.4 договору, з урахуванням фактичного використання нерухомого майна, зазначеного у пункті 1.1 договору, для розміщення Військової частини НОМЕР_1 з 18.03.2022, на підставі акта приймання-передачі від 18.03.2022 та у порядку, визначеному частиною 3 статті 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони домовились про те, що умови даного договору застосовуються до відносин, що виникли з 18.03.2022, що відповідає початку фактичного використання Військовою частиною НОМЕР_1 орендованого майна.

Пунктом 4.6 договору визначено обов`язок орендаря здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичні комунальні платежі. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

У пункті 10.1 договору погоджено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання та діє до моменту скасування або припинення воєнного стану в Україні. Сторони, на підставі частини 3 статті 631 ЦК України також встановили, що умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з 18.03.2022. Факт виникнення таких відносин з 18.03.2022 - момент початку фактичного використання орендованого нерухомого майна для розміщення Військової частини НОМЕР_1 підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 18.03.2022, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та орендодавцем.

За актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна від 19.10.2022 орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове користування об`єкт оренди.

За актом приймання-передачі об`єкта від 02.07.2024 об`єкт оренди повернутий орендодавцю.

Як стверджує позивач, протягом 2022-2024 років Військова частина НОМЕР_1 використовувала орендоване нерухоме майно, однак договору на відшкодування комунальних витрат з відповідачем укладено не було.

При цьому, відповідачем виконано свій обов`язок щодо сплати коштів за послуги з енергопостачання, надані у 2023 році. Втім, періоди з березня до грудня 2022 року та з січня до березня 2024 року лишились неоплаченими, у зв`язку з чим виник борг в сумі 305 432,59 грн.

Позивач разом з листом від 28.08.2024 направив відповідачу для підписання акти приймання-передавання електричної енергії за 2022 та 2024 роки (повторно), де також зазначив про необхідність сплатити наявну заборгованість, однак вказаний лист залишений без відповіді, а вимоги без задоволення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив таке.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 ЦК України, має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, між сторонами виникли правовідносини з договору оренди нерухомого майна.

Відповідно до частин 1 статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 3, 5 статті 762 ЦК України).

Частиною 1 статті 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

При цьому, умовами пункту 4.6. договору погоджено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичні комунальні платежі. Протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат орендодавця на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було укладено договору про відшкодування вартості спожитої електроенергії, який би регулював правовідносини між сторонами (в тому числі у спірний період з березня 2022 року до по березня 2024 року).

Водночас, у пункті 4.6 договору сторонами погоджено, що орендар зобов`язаний здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, в тому числі фактичні комунальні платежі.

Тобто, обов`язок з відшкодування витрат за спожиту електроенергію покладено саме на відповідача (орендаря) умовами самого договору оренди від 19.10.2022 №204, навіть не зважаючи на неукладення відповідного договору з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг.

У той же час, наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448 затверджено положення "Про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України" (далі - Положення), яке визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України (далі - ЗСУ).

Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ (далі - квартирно-експлуатаційне забезпечення) - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном (пункт 1.1 Положення).

Згідно з пунктом 2.1 Положення квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗСУ, до яких відносяться:

- Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України (далі - Головне КЕУ ЗСУ);

- територіальні квартирно-експлуатаційні управління та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі - КЕУ);

- квартирно-експлуатаційні відділи (квартирно-експлуатаційні частини) (далі - КЕВ (КЕЧ));

- квартирно-експлуатаційні служби військових частин.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин проводиться за схемами:

Головне КЕУ ЗСУ - КЕУ - КЕВ (КЕЧ)) - військові частини; Головне КЕУ ЗСУ - види Збройних Сил України - військові частини (згідно з рішенням Міністра оборони України).

Відповідно до пункту 4.1 Положення право на квартирно-експлуатаційне забезпечення мають військові частини, які входять до складу ЗСУ, утримуються згідно із затвердженими штатами та (або) штатними розписами і фінансуються за рахунок бюджетних асигнувань.

Квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗСУ виходячи з відповідних номенклатур та норм (пункт 4.2 Положення).

Пунктом 5.12 положення встановлено, що оренда нерухомого майна державної та комунальної власності, яке необхідне для розміщення військових частин, здійснюється відповідно до чинного законодавства.

Організація роботи щодо оренди такого майна покладається на Головне КЕУ ЗСУ.

Пунктами 8.1, 8.3, 8.4, 8.7 Положення унормовано, що комунальні послуги та енергоносії надаються відповідно до норм витрат енергоносіїв та комунальних послуг у ЗСУ, методики нормування витрат палива на комунально-побутові потреби військових частин, відповідно до чинного законодавства України.

Оплата комунальних послуг військовим частинам, що утримуються за рахунок кошторису Міністерства Оборони України, провадиться за рахунок відповідних бюджетних асигнувань.

Заявка про потребу в комунальних послугах та енергоносіях (у фізичних показниках) на наступний рік (додаток 17) подається КЕВ (КЕЧ) до КЕУ до 01 вересня, КЕУ до Головного КЕУ ЗСУ до 20 вересня поточного року (за кожну військову частину). Заявка підписується відповідним начальником квартирно-експлуатаційного органу.

КЕВ (КЕЧ) або військові частини оформляють договори про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями. Договори до підписання перевіряються та візуються головним бухгалтером і юрисконсультом КЕВ (КЕЧ).

Отже, як вірно встановлено місцевим господарським судом, саме на відповідача покладено обов`язок з відшкодування комунальних витрат військових частин, які перебувають на його обліку, та, відповідно, обов`язок з укладення як договору оренди приміщення для розташування та розміщення військовослужбовців військової частини, так і обов`язок з укладення договору з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг.

При цьому, як зазначалось вище, відсутність у вказаному періоді діючого договору на відшкодування витрат балансоутримувача не звільняє відповідача від обов`язку здійснити таке відшкодування, так як обов`язок Київського КЕУ з відшкодування позивачу вартості спожитої електроенергії встановлений договором оренди, який був чинним у спірному періоді.

На переконання судової колегії, суд першої інстанції також правомірно відхилив посилання відповідача, як на підставу невиконання відповідного обов`язку, відсутність відповідних бюджетних асигнувань, оскільки сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справах №925/246/17 та №925/974/17

При цьому, у статей 2, 13 ГПК України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

На підтвердження викладених у позові обставин щодо споживання Військовою частина НОМЕР_1 електроенергії у 2022 році на суму 177 748,98 грн та у 2024 році на суму 127 683,61 грн позивачем долучено до матеріалів справи копії актів прийняття-передавання електричної енергії: від 31.03.2022 №А- на суму 3 568,61 грн, від 30.04.2022 №А- на суму 1 726,57 грн, від 31.05.2022 №А- на суму 994,22 грн, від 30.06.2022 №А- на суму 43 323,68 грн; акти від 27.10.2023 №420009945/2: за серпень 2022 року на суму 20 951,02 грн, за вересень 2022 року на суму 12 862,19 грн, за жовтень 2022 року на суму 25 152,19 грн, за листопад 2022 року на суму 43 885,08 грн, за грудень 2022 року на суму 25 285,44 грн; акти від 31.01.2024 №А- на суму 40 577,74 грн, від 29.02.2024 №А- на суму 58 951,85 грн, від 31.03.2024 №420009945/3/1-1 на суму 28 154,02 грн; акти зняття показників приладів обліку: за період з 18.03.2022 до 01.03.2022 та на 01.01.2024; зведений акт звірки взаєморозрахунків за спожиту електроенергію на суму 135 259,20 грн; перелік приладів обліку; акт наданих послуг за період з 18.03.2022 до 01.01.2023.

У той же час, відповідачем під час розгляду справи не надано більш вірогідних доказів на спростування розміру заявленої до стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Враховуючи викладені обставини та керуючись принципами змагальності та вірогідності, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, що наявними в матеріалах справи доказами, наданими позивачем, підтверджується обсяг спожитої у періоди з березня до грудня 2022 року та з січня до березня 2024 року електричної енергії у спірному орендованому приміщенні в загальній сумі 305 432,59 грн.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з листом від 28.08.2024, в якому зазначив про необхідність сплатити наявну заборгованість за 2022 та за 2024 роки.

Разом із тим, доказів сплати грошових коштів у розмірі 305 432,59 грн відповідачем суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При ухваленні даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Київського КЕУ задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24, відповідно до статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі №910/10908/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Київське квартирно-експлуатаційне управління.

4. Матеріали справи №910/10908/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений статтями 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано - 31.03.2025.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов