УХВАЛА

11 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 911/1913/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Краснов Є. В.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквираплемрибгосп", 2) Фонду державного майна України і 3) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 (головуючий суддя Барсук М. А., судді Пономаренко Є. Ю., Руденко М. А.)

у справі № 911/1913/23

за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі 1) Фонду державного майна України, 2) Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм і 3) Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквираплемрибгосп" і 2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фурсівська сільська рада,

про визнання недійсним договору купівлі-продажу і витребування майна з чужого незаконного володіння,

(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Гудков Д. В., представник позивача-1 - Руденко К. М., представник позивача-2 - Франків Л. П., представник відповідача-1 - Войцеховський М. Ю., представник відповідача-2 - Зікрата М. М., представник третьої особи - Бобрик О. В.)

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 10.03.2025 32.2-01/358, у зв`язку із відпусткою судді Могила С. К. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №911/1913/23, за результатами якого визначено наступний склад колегії суддів: Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Краснов Є. В.

ВСТАНОВИВ:

1. Заступник керівника Київської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі - позивач-1, ФДМУ), Державного агентства України з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм (далі - позивач-2, Держводагенство), Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (далі - позивач-3, Агентство відновлення) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сквираплемрибгосп" (далі - відповідач-1, Товариство), Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - відповідач-2, РВ ФДМУ), в якому просить суд:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу об`єкта державної власності, шляхом викупу № 12/20, укладений 28.07.2020 між РВ ФДМУ і Товариством.

- повернути у власність держави спірне нерухоме майно - гідротехнічні споруди ставків у складі: ставка № 4 (інвентар. № 182), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 173 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 7 м та водонапуском довжиною 11 м); ставка № 5 (інвентар. № 183), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 117 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 7 м та водо напуском довжиною 9 м); ставка № 2 (інвентар. № 187), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 220,8 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 7 м та водонапуском довжиною 9 м); ставка № З (інвентар. № 188), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 178 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 7 м та водонапуском довжиною 10 м); ставка № 1 (інвентарний № 186), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 138,3 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 10 м та водонапуском довжиною 11 м; ставка Нагульний (інвентарний № 189), реєстраційний номер ОНМ 240, а саме: дамба довжиною 222 м; дамба довжиною 3 250 м; гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 18 м та гідроспоруда типу "Монах" з водовипуском довжиною 8 м, шляхом його витребування у Товариства на користь Державного агентства меліорації та рибного господарства України, Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, ФДМУ.

2. Звертаючись до суду з позовом, прокурор посилається на відсутність правових підстав для приватизації спірного державного майна шляхом викупу на підставі ст.16 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", адже воно (майно) не перебувало на балансі відповідача-1, а згідно з наказом ФДМУ та Мінагрополітики від 06.05.2003 №126/752 передано на баланс ДП "Укрриба". Вказує, що усі водні об`єкти, на яких знаходять спірні гідротехнічні споруди, є русловими ставками; більше того ставок "Нагульний" є водосховищем, а тому спірний договір є недійсним, а спірні гідротехнічні споруди підлягають поверненню у власність держави. Зазначає, що безпідставно перейнявши функції органів управління спірним державним майном, за відсутності дійсної волі держави в особі уповноважених органів на відчуження із державної власності, за наявності доказів віднесення частини приватизованих споруд до категорії захисних, органом приватизації не виключено останні з переліку таких, що не підлягають приватизації. Крім того, прокурор посилається на те, що балансоутримувачами спірних гідротехнічних споруд з інвентарними номерами №190, 172, 168, 178, 189, 186 є відповідний орган управління державним майном через розташування на них об`єктів автодорожньої інфраструктури.

3. Рішенням Господарського суду Київської області від 21.05.2024 у задоволенні позову відмовлено.

4. Місцевий господарський суд виходив з того, що прокурор не довів наявності порушених прав позивачів. Вказав на обрання прокурором неефективного способу захисту. Також, зазначив про наявність протиріч у заявленому прокурором позові щодо визначення позивача-1 і відповідача-2, які по суті є одним органом.

5. Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 11.06.2024 заяву Товариства задоволено частково. Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь Товариства 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

6. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2024 рішення Господарського суду Київської області від 21.05.2024 скасоване та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково.

6.1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу об`єкта державної власності шляхом викупу № 12/20, укладений 28.07.2020 між РВ ФДМУ і Товариством.

6.2. Повернуто у власність держави нерухоме майно - гідротехнічні споруди ставків шляхом його витребування у Товариства на користь РВ ФДМУ.

6.3. В решті позовних вимог відмовлено.

6.4. Стягнуто з РВ ФДМУ на користь Товариства 725 235,60 грн, сплачених на виконання договору купівлі-продажу об`єкта державної власності шляхом викупу від 28.07.2020 № 12/20.

6.5. Додаткове рішення Господарського суду Київської області від 11.06.2024 скасоване та прийнято нове, яким у задоволенні заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

7. Частково задовольняючи позов суд апеляційної інстанції зазначив, що спірне майно перебуває в управлінні Держводагенства та Агентства відновлення, а ФДМУ є органом управління та контролю у процесі приватизації, тому визначені прокурором державні органи є належними позивачами.

8. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на час виникнення спірних правовідносин закон виключав можливість приватизації та передачі у приватну власність як гідротехнічних споруд так і гідротехнічних захисних споруд. Водночас, з урахуванням місця розташування та типу спірних гідротехнічних споруд, апеляційний суд дійшов висновку, що усі водні об`єкти, на яких знаходяться спірні гідротехнічні споруди, є природними русловими ставками, а самі гідроспоруди, окрім цілей аквакультури, одночасно виконують функції захисту від шкідливої дії вод, а тому вони не можуть бути об`єктом приватизації в силу положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" як такі, що відносяться до гідротехнічних захисних споруд.

9. З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визнав договір купівлі-продажу недійсним. Повернув спірне майно на користь органу приватизації, яким у даному випадку виступає РВ ФДМУ. Також, повернув Товариству сплачене за недійсним правочином.

10. Стосовно заявленої відповідачами позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки сплив спеціальної позовної давності для звернення прокурора в інтересах позивачів з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, припадає на 28.10.2020, 07.01.2023 та 11.01.2023 - на строк дії карантину, який станом на дату звернення із позовом (22.06.2023) продовжував свою дію, отже прокурор звернулося з цим позовом в межах позовної давності (вказаного висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 01.02.2024 у справі № 916/411/23).

11. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог, РВ ФДМУ звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову суду апеляційної інстанції в частині часткового задоволення позову скасувати, залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

12. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, ФДМУ також подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

13. Товариство також звернулося із касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в якій просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати, залишити в силі рішення і додаткове рішення суду першої інстанції.

14. Товариство, зокрема, посилається на застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, наведених у касаційній скарзі. Крім того, вказує на наявність підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01.02.2024 у справі № 916/411/23.

15. Так, скаржник зазначає, що у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 916/411/23 викладено висновок про те, що спеціальна позовна давність, передбачена ст. 258 ЦК України, строк якої у даному випадку визначено законом - частиною 2 статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", є продовженою відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

16. Скаржник з таким висновком Верховного Суду не погоджується та зазначає, що, на його думку, дія п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України розповсюджується на строки, безпосередньо визначені у статті 258 ЦК України, в той час, як тримісячна позовна давність для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації визначена у статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

17. Окрім того, скаржник зазначає про наявність протилежних висновків Верховного Суду щодо застосування п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, зокрема, у контексті застосування статті 315 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яким так само визначена скорочена позовна давність, яка у випадку пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, є спеціальною позовною давністю.

18. Так, скаржник наголошує на тому, що у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі № 914/3716/21 викладено висновок про те, що у переліку статей, передбачених пунктом 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, відсутня стаття 315 ГК України. З огляду на те, що стаття 315 ГК України відсутня у переліку статей, строки яких продовжено на строк дії карантину як у пункті 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, так і у пункті 7 розділу "Прикінцеві положення" ГК України, то колегія суддів вважала, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення пункту 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

19. Також, скаржник наводить приклад застосування п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України (період дії воєнного стану в Україні) до спеціальної позовної давності, визначеної в Законі України "Про захист економічної конкуренції", викладений у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 910/4518/22, та вказує на наявність різних підходів Верховного Суду щодо розповсюдження положень ЦК України на спеціальну позовну давність, визначену вимогами окремих нормативно-правових актів.

20. У цій справі, яка розглядається, позовна давність для звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, як і у справі № 916/411/23, визначена положеннями частини 2 статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна".

21. Як уже було наголошено вище, Верховний Суд у постанові від 01.02.2024 у справі № 916/411/23 виходив із того, що позовна давність, визначена положеннями частини 2 статті 30 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", підпадає під правове регулювання частини 1 статті 258 ЦК України, а отже щодо неї застосовуються положення п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

22. Водночас, доводи касаційної скарги Товариства свідчать про те, що підхід Верховного Суду у питанні застосування положень п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України до строків, перелік яких прямо не наведений у вказаній нормі, є суперечливим.

23. За наведеного, з метою забезпечення правової визначеності та подолання сумнівів щодо тлумачення положень чинного законодавства у контексті спірних правовідносин, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.02.2024 у справі № 916/411/23, яка ухвалена Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду щодо питання застосування п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України.

24. Відповідно до частини 2 статті 302 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

25. Питання про передачу справи на розгляд палати може вирішуватися судом за власною ініціативою (частина 1 статті 303 ГПК України).

26. Згідно з частинами 3, 4 статті 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції. Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах 1-4 статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах 5 або 6 статті 302 цього Кодексу.

27. З огляду на викладене, а також враховуючи, що спірне питання стосується застосування приписів норм права, зважаючи на питання, яке порушується в цій ухвалі, колегія суддів вважає за необхідне передати справу № 911/1913/23 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 234, 301, 302, 303 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 911/1913/23 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

Є. В. Краснов