ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року Справа № 924/419/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Петухов М.Г.

судді Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Переходько К.В.

за участю представників:

позивача: Кузина М. адвокат

відповідача: Школьна Я.С. адвокат

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 про залишення позову без розгляду у справі №924/419/24 (суддя Кочергіна В.О. м.Хмельницький, повний текст складено 10.01.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка"

до BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") Італія, провінція Фрозіноне, комуна Ізола-дель- Лірі, Віа Ніколуччі, 11

про стягнення 36773,00 Євро

ВСТАНОВИВ:

25 квітня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Євросітка" звернулось до Господарського суду Хмельницької області через систему "Електронний суд" з позовом до BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") Італія, провінція Фрозіноне, комуна Ізола-дель-Лірі, Віа Ніколуччі, 11 про стягнення 36773,00 Євро.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 відмовлено ТОВ "Євросітка" м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області у задоволенні клопотання від 25.04.2024 про витребування доказів. Позовну заяву ТОВ "Євросітка" м.Полонне Шепетівського району Хмельницької області до BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") Італія, провінція Фрозіноне, комуна Ізола-дель- Лірі, Віа Ніколуччі, 11 про стягнення 36773,00 Євро залишено без розгляду відповідно до ч.7 ст. 226 ГПК України.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "Євросітка" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року у справі №924/419/24, а справу №924/419/24 направити для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою суду від 18.02.2025 Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка" на ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 про залишення позову без розгляду у справі №924/419/24 та розгляд апеляційної скарги призначено на 19 березня 2025 року.

14 березня 2025 року представником BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") адвокатом Школьною Я.С. через систему «Електронний суд» поданий відзив на апеляційну скаргу в якому заперечує доводи апеляційної скарги та просить суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросітка» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 у справі №924/419/24 без змін. Стягнути з позивача судові витрати відповідача, пов`язані з розглядом справи в апеляційній інстанції, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - 840,00 євро, або еквівалент в гривні.

Представник позивача в судовому засідання 19.03.2025 підтримала доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Просила суд скасувати ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06 січня 2025 року у справі №924/419/24, а справу №924/419/24 направити для продовження розгляду до Господарського суду Хмельницької області.

В судовому засіданні 19.03.2025 представник відповідача заперечила доводи апеляційної скарги та надала відповідні пояснення. Просила суд залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євросітка» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 у справі №924/419/24 без змін.

Північно-західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ТОВ "Євросітка" м. Полонне Шепетівського району Хмельницької області до BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") Італія, провінція Фрозіноне, комуна Ізола-дель- Лірі, Віа Ніколуччі, 11 про стягнення 36773,00 Євро суд першої інстанції вказав, що долучені позивачем роздруківки листування ТзОВ "Євросітка" з електронної адреси - на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_6) жодним чином не відображає будь-якого відношення до спірного випадку, яке є предметом розгляду у даній судовій справі, оскільки зазначене листування знаходиться у папці "Відправлені", а електронні адреси на які ТОВ "Євросітка" здійснювало направлення означених листів не належать відповідачу. Належна відповідачу електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_3. При цьому матеріали справи не містять доказів, що з електронної пошти, належної відповідачу, відбувався обмін долученими позивачем копіями документів. Оцінюючи долучені позивачем до матеріалів справи докази листування у месенджері WhatsApp в підтвердження укладення між сторонами додаткової угоди від 20.10.2022 до Контракту №39118 суд першої інстанції зазначив, що останні не є належними доказами отримання та погодження відповідачем додаткової угоди враховуючи пп.13.3, 13.5 контракту від 20.10.2022, якими такий порядок укладення змін до контракту невизначений.

При, цьому судом першої інстанції враховано, що лише 18 жовтня 2023 року на загальних зборах відповідача було прийнято рішення про відставку всієї Ради Правління та призначення одноосібного директора Товариства, у зв`язку з чим в подальшому було змінено штамп, що використовується для підписання документів. Починаючи з жовтня 2023 року штамп мав такий зміст: "BINET SUL LIRI S .p.a. - L'AmministratoreUnico ". Зважаючи на встановлені обставини, суд першої інстанції оцінив критично надану позивачем копію додаткової угоди від 20.10.2022 до контракту №39118, не прийняв її до уваги, оскільки наявні в матеріалах справи докази в своїй сукупності свідчать про неукладення між сторонами означеної угоди.

За результатами встановлених під час розгляду справи обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами укладено Контракт №39118 від 20.10.2022 в редакції наданій відповідачем, з огляду на що, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі вказав, що надані позивачем скріншоти листування роздруківку переписки між контактами ОСОБА_1 та Андрій в месенджері WhatsApp за 13 березня 2024 та запис на CD диск відеозйомки вказаної переписки в месенджері WhatsApp за 13 березня 2024 не беруться судом до уваги, оскільки: по-перше, позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 є уповноваженою особою відповідача; по-друге, відповідне листування ведеться від імені Андрія, а не ТОВ «Євросітка», а тому вказана переписка не може вважатись доказом листування саме між позивачем та відповідачем; по-третє, з наданих скріншотів взагалі не можливо встановити, про що саме йде мова, а особисте трактування відповідних роздруківок з боку позивача не є доказом у справі, у розумінні вимог Господарського процесуального кодексу України; по-четверте, в підтвердження укладення додаткової угоди від 22.10.2022 шляхом обміну файлами в месенджері WhatsApp позивач надає переписку за 13.04.2024.

Однак, позивач категорично не погоджується з вказаним твердженням враховуючи наступне.

Позивач вважає, що умовами укладеного сторонами договору було погоджено порядок обміну документами шляхом направлення їх на електронну адресу сторін (постачальника та покупця) в електронному вигляді, в силу приписів ст. 11 Закону України «Про електроні документи і електронний документообіг», такі електронні документи вважаються одержаними адресатом з часу надходження авторові повідомлення від адресата про одержання цих електронних документів. Надаємо докази в підтвердження того, документи в електронній формі отримувались відповідачем та надсилались відповідачем на електронну адресу позивача.

Оскільки сторони у контракті №39118 від 20.10.2022 не зазначили на яку саме електронну адресу мають надсилатися підписані документи, сторони домовились про такі електронні адреси у телефонному режимі. Як контракт №39118 від 20.10.2022, так і інші договори, що укладалися між позивачем та відповідачем, передавалися один одному шляхом надсилання електронною поштою, що не заперечувалось також відповідачем. ТОВ «Євросітка» здійснювало обмін підписаними документами електронною поштою . при цьому, підписані документи зі сторони відповідача надходили позивачу з електронної пошти , ІНФОРМАЦІЯ_4, ; Domenico ; . На підтвердження ведення переписки шляхом обміну повідомленнями електронною поштою позивачем було надано суду скрін-шоти з електронної пошти позивача. Скаржник зазначає, що у позивача не виникало жодних сумнівів щодо ведення електронного листування саме з позивачем BINET SUL LIRI S.p.A, оскільки навіть у телефонному режимі сторони обговорювали умови укладання відповідного контакту, як і те, що обмін таким контрактом буде здійснений шляхом надсилання на електронні адреси сторін.

Позивач зазначає, що твердження суду про те, що дане листування жодним чином не відображає будь-якого відношення до спірного випадку, яке є предметом розгляду у даній судовій справі, оскільки зазначене листування знаходиться у папці «Відправлені», а електронні адреси на які ТОВ «Євросітка» здійснювало направлення означених листів не належать відповідачу, а також, що належна відповідачу електронна пошта - ІНФОРМАЦІЯ_3 є необґрунтованим, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що електронні адреси «ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5; Domenico ; m arco.vі» не належать відповідачу.

При цьому, позивач вважає, що вказані скрін-шоти з електронного листування підтверджують факт ведення переписки саме стосовно контракту №39118, а відповідачем не заперечується, що обмін відповідним контрактом був здійснений саме шляхом направлення електронного листа на електронні пошти сторін.

Однак, після укладання контракту №39118 від 20.10.2022, частина переписки почала зникати з електронної пошти еvrosіtkanеw@ ukr.net.

У зв`язку із тим, що відповідач 27.12.2022 повідомив позивача, що його електронна пошта була зламана, сторони домовилася, що будуть здійснювати обмін підписаними документами також у месенджері WhatsApp. Переписку від імені ТОВ «Євросітка» вів директор товариства Андрій Кушпіль з робочого телефону товариства (тел.+81), а від імені BINET SUL LIRI S.p.A - секретар компанії ОСОБА_5 (НОМЕР_2).

Позивач зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що відповідне листування ведеться від імені Андрія, а не ТОВ «Євросітка», а тому вказана переписка не може вважатись доказом листування саме між позивачем та відповідачем є необґрунтованим, оскільки Андрій Кушпіль є уповноваженим представником ТОВ «Євросітка» (відповідно до витягу з ЄДР є і засновником, і директором ТОВ «Євросітка») і тому має право здійснювати відповідні переписки з іншими контрагентами. При цьому, відповідно до наданих позивачем скрін-шотів та відеозапису листування, номер телефону .+81 та відповідний аккаунт у месенджері WhatsApp зареєстрований саме на ТОВ «Євросітка».

Позивач звертає увагу суду, що відповідачем у додаткових поясненнях визнавалось, що працівницею, що веде переписку, є пані ОСОБА_2, яка фактично є генеральним секретарем компанії та зазвичай веде переписку з клієнтами компанії. Враховуючи вищевикладене, твердження суду про те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 є уповноваженою особою відповідача є помилковим, оскільки відповідач самостійно підтвердив факт ведення переписки з клієнтами компанії саме ОСОБА_2, яка фактично є генеральним секретарем компанії, а тому відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягає доказуванню.

Таким чином, позивач вважає, що факт обміну додатковою угодою від 20.10.2022, якою сторони погодили, що всі суперечки, розбіжності та вимоги, що виникають із цього Контракту або у зв`язку із ним, в тому числі по його укладенню, тлумаченню, виконанню, порушенню, припиненню або недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді Хмельницької області, адреса: майдан Незалежності, м. Хмельницький, Хмельницький обл. підтверджується електронним листуванням у месенджері WhatsApp, відповідно до якого секретар компанії ОСОБА_5 з мобільного телефону НОМЕР_2 надіслала підписаний з боку відповідача примірник додаткової угоди.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, у зв`язку із чим судом було порушено норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що твердження позивача що підписані документи зі сторони відповідача надходили позивачу з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_6. не відповідає дійсності, оскільки як зазначалось відповідачем в поясненнях в суді першої інстанції, листування між з сторонами велось з використанням наступних корпоративних адрес Відповідача: - ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_7. Копії листів також надсилались співробітникам компанії відповідача на наступні електронні адреси: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_8. Вказане підтверджується листуванням сторін, копії якого надавались до суду першої інстанції. Зазначені позивачем електронні адреси, хоча і схожі на електронні адреси відповідача, зокрема: ІНФОРМАЦІЯ_4 замість ІНФОРМАЦІЯ_3; ІНФОРМАЦІЯ_5 замість ІНФОРМАЦІЯ_2; ІНФОРМАЦІЯ_10 замість ІНФОРМАЦІЯ_9; ІНФОРМАЦІЯ_6, замість ІНФОРМАЦІЯ_8, однак не належать відповідачу, а були створені невідомими особами, очевидно, з метою шахрайства. Як видно з наданих сторонами доказів, в усіх випадках крім листів, що стосуються зміни банківських реквізитів, листування з боку відповідача велось саме з корпоративних адрес Відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_7, з копіями на ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_8. Скріншоти з електронної пошти позивача не є доказами, що відповідач вів переписку щодо зміни банківських реквізитів, оскільки демонструє лише листи відправлені з електронної пошти Позивача, а адресати, як вже зазначалось, ніякого відношення до відповідача не мають.

Відповідач також зазначає, що позивач у апеляційній скарзі стверджує, що сторони домовилася, що будуть здійснювати обмін підписаними документами також у месенджері WhatsApp, однак позивач не надав жодних підтверджень того, що сторони досягнули таких домовленостей, і в усіх наступні контракти між сторонами містять умову аналогічну п. 13.3 Контракту: Сторони визнають копії контракту, передані електронною поштою рівними за юридичною силою оригіналам. Тобто, домовленість, якої за твердженням позивача, досягнули сторони щодо обміну підписаними документами також у месенджері WhatsApp не була відображена у наступних контрактах між сторонами. Також невірним є твердження позивача, щодо доведеності того, що аккаунт у месенджері WhatsApp підписаний "ОСОБА_1" є належно уповноваженою особою відповідача. Це твердження базується на припущенні, що "ОСОБА_1" є ОСОБА_2, яка є секретарем компанії-відповідача. Однак, в підписі пані Алонзі, в електронних листах, направлених з корпоративної електронної пошти відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3, вказаний інший номер телефону, а саме: Tel. НОМЕР_4, Fax НОМЕР_1 . Телефон НОМЕР_2 не є офіційним телефоном відповідача. А з наданих позивачем доказів неможливо встановити осіб, що ведуть це листування у месенджері WhatsApp, чи контекст такого листування, а тому, вважаємо, що позивачем не надано доказів, що належно та вірогідно підтверджували б укладення сторонами додаткової угоди до контракту № 39118, від 20 жовтня 2022 року про зміну підсудності.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що твердження позивача, що додаткова угода є дійсною, оскільки її дійсність в судовому порядку не оспорюється, є некоректним.

Крім того відповідач зазначає, що у запереченнях проти вирішення спору в господарському суді наводились детальні аргументи невірогідності укладення додаткової угоди в зазначену в ній дату - 20 жовтня 2022 року, з якими погодився суд першої інстанції. В апеляційній скарзі позивач стверджує, що сторони вправі узгодити укладання відповідної додаткової угоди будь-якою датою зважаючи на свободу договору (ст. 627 ЦК України), однак це твердження є невірним, оскільки дата не є умовою договору, а є реквізитом договору, як документа.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.

20 жовтня 2022 року між Фірмою BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Євросітка" (Покупець) було укладено контракт №39118 (а.с. 11-14 т.1).

Відповідно до розділу 1 контракту, продавець продавав, а покупець купляв пресові сукна для БДМ, які в подальшому іменуються як «товар».

Згідно з розділом 2 контракту, загальна вартість контракту складає 36 773,00 Євро

Розділом 3 контракту були передбачені умови поставки, зокрема:

- п. 3.1 - EX-WORKS Isola Del Liri (Frosione) ITALY (INCOTERMS 2020).

- п.3.2 - адреса поставки: Україна, Хмельницька обл., Шепетівський р-н, м. Полонне, вул. Залізнична, 19.

-п.3.3 - не пізніше, ніж за 3 календарних днів до готовності до відвантаження продавець зобов`язаний повідомити покупцю ймовірну дату відвантаження.

- п.3.4 - не пізніше, ніж за 3 календарних днів до ймовірної дати відвантаження, покупець повинен надати продавцю інформацію про перевізника. Транспортний засіб надається покупцем для відвантаження в узгоджені сторонами строки.

- п. 3.6 - при передачі товару перевізнику, продавець отримує транспортну накладну CMR з відміткою про відвантаження.

Згідно з п.4.1 контракту, продавець відвантажує товар у відповідності з додатком, протягом 40-60 календарних днів з дати зарахування 100% передплати на свій банківський рахунок відповідно до виставленого їм рахунку-проформи.

Датою поставки товару вважається дата передачі товару перевізнику покупця на умовах, вказаних у п.3.1 контракту.

Відповідно до п.п.5.1-5.2 контракту, 100% переплата від вартості партії товару відповідно виставленого рахунку-платформи провадиться перерахунком на банківський рахунок продавця:

Адреса: 03036 Isola del Liri (Frosinone) - Італія

IBAN CODE: IT24R58

BIC/SWIFT: BCITITMM

Рахунок No.:58.

100% по пред`явленню на дату виставлення рахунку-фактури або максимум протягом 5 днів.

Розрахунок за товар відповідно до контракту провадиться в євро.

Пунктом 8 контракту передбачено, що товар вважається переданим продавцем та прийнятим покупцем: - по якості: відповідно якості, вказаному в сертифікаті якості, виданому фірмою-виробником; - по кількості: відповідно до ваги і кількості місць, що надійшли на склад покупця.

Згідно п. 10.1 контракту у випадку несвоєчасного відвантаження продавцем товару у встановлені даним контрактом строки продавець виплачує покупцю пеню в розмірі 0,2% вартості непоставленого товару за кожен день прострочення. Якщо поставка товару не буде виконана протягом 90 календарних днів після отримання продавцем 100% передплати, продавець гарантує повернення повної суми отриманої передплати по першій вимозі покупця протягом 4 банківських днів на банківський рахунок покупця.

Розділом 12 контракту передбачено, що контракт тлумачиться у відповідності до законів Швеції. Продавець і Покупець повинні докласти всіх зусиль, щоб вирішити будь-які питання та розбіжності, які можуть виникнути в ході цієї угоди (контракту) або у зв`язку з нею. Якщо сторони не можуть дійти згоди під час дискусій, то ці питання повинні бути віддані на розгляд у виняткову компетенцію Арбітражного суду, який призначається та ведеться відповідно до Правил арбітражу та відповідно до правил, що діють у Паризькій Міжнародній Торговій Палаті. Арбітраж відбуватиметься у Стокгольмі (Швеція) англійською мовою. Рішення Арбітражу буде остаточним і обов`язковим для обох сторін.

Згідно з п.13.3 контракту, сторони визнають копії контракту, передані по електронні пошті рівними по юридичній силі оригіналам.

Пунктом 13.5 контракту, сторони узгодили, що будь-які зміни та доповнення до цього контракту дійсні лише за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані обома сторонами.

Всі додатки та доповнення, що відносяться до цього Контракту, складають його невід`ємну частину (п.13.6 контракту).

Поряд з цим, в матеріалах справи наявні 2 редакції вказаного контракту з різним змістом розділу 14 Юридичні адреси сторін. Одна редакція надана позивачем (а.с.11-15 т.1), друга редакція надана відповідачем (а.с. 103-106 т.1).

Згідно Розділу 14 Юридичні адреси сторін (примірник контракту в редакції позивача)

Продавець

Фірма "BINET SUL LIRI S.p.A" Via Nicolucci 11- 03036

Isola del Liri (FR) V.A.T 8

Банківські реквізити Продавця:

BANK NAME: SANTANDER ADDRESS: Pz.DEL Oltozano 27. Cp. 41710

Utrera Sevilla. SPAIN

IBAN: ES79

Swift: BSCHESMM

Покупець

LLC EVROSETKA

19 Zhelenodorozhnaya Str.Polonne

Khmelnitskaya obl., 30502 UKRAINE

Банковські реквізити покупця

Apapaт Банк EUR

CORRESPONDENT BANK

Account in the correspondent bank

01

SWIFT: Code of the correspondent bank

COBADEFF

correspondent bank

Commerzbank AG Frankfurt am Main Germany

ACCOUNT NO.

A63280

Beneficiary'sbank

BANK NAME: SANTANDER ADDRESS: Pz.DEL Oltozano 27. Cp. 41710

Utrera Sevilla. SPAIN

IBAN: ES79

Swift: BSCHESMM

Згідно Розділу 14 Юридичні адреси сторін (примірник контракту в редакції Відповідача)

Продавець

Фірма "BINET SUL LIRI S.p.A" Via Nicolucci 11-03036

Isola del Liri (FR) V.A.T 8

Банківські реквізити Продавця:

INTESA SANPAOLO SPA - Isola del Liri (Frosinone)

Via Roma, 7

03036 Isola del Liri (Frosinone) - Італія

IBAN CODE: IT24R58

BIC/SWIFT: BCITITMM

Account No.:58.

Покупець

LLC EVROSETKA

19 Zhelenodorozhnaya Str.Polonne

Khmelnitskaya obl., 30502 UKRAINE

Банковські реквізити покупця

Apapaт Банк EUR

CORRESPONDENT BANK

Account in the correspondent bank

01

SWIFT: Code of the correspondent bank

COBADEFF

correspondent bank

Commerzbank AG Frankfurt am Main Germany

ACCOUNT NO.

A63280

Beneficiary'sbank

INTESA SANPAOLO SPA - Isola del Liri (Frosinone)

Via Roma, 7

03036 Isola del Liri (Frosinone) - Італія

IBAN CODE: IT24R58

BIC/SWIFT: BCITITMM

Account No.:58.

Вказані копії примірників контракту з боку продавця містить відбиток штампу "BINET SUL LIRI S.p.А. - IL PRESIDENTE".

Згідно додатку №1 до контракту №39118 від 20.10.2022 було визначено кількість та якість товару, а також загальну вартість товару у сумі 36 773,00 Євро (а.с.15 т.1).

Позивач зазначає, що 20.10.2022 між фірмою BINET SUL LIRI S.p.A (фірма «БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євросітка» було укладено додаткову угоду до контракту №39118 від 20.10.2022, відповідно до якої сторони погодились внести зміни в «Розділ 12» контракту і викласти умови даного розділу в наступній редакції (а.с.16 т.1):

8.1 всі спори та розбіжності, які виникають між сторонами у зв`язку з виконанням умов цього Контракту або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його виконання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, належать вирішенню Господарським судом Хмельницької області майдан Незалежності, 1, Хмельницький, Хмельницька область. (Господарський суд Хмельницької області, адреса: майдан Незалежності, 1, Хмельницький, Хмельницька область).

8.2 Правом, яке регулює даний контракт є матеріальне право України.

8.3 Дана додаткова угода є невід`ємною частиною Контракту №39118 від 20.10.2022, укладена у двох однакових примірниках для кожної сторони, і вступає в дію з дати її підписання сторонами.

8.4 Сторони розуміють юридичні наслідки даної додаткової угоди і підтверджують свої зобов`язання за нею.

8.5 Підписання даної додаткової угоди факсимільним та/або електронним зв`язком (скріплення печаткою відповідної Сторони і підписання уповноваженим представником Сторони і переданої у вигляді "сканкопії" по електронній пошті) має юридичну силу до моменту заміни її оригіналом".

Вказана копія Додаткової угоди з боку продавця містить відбиток штампу "BINET SUL LIRI S.p.А. - L'AmministratoreUnico ".

20 жовтня 2022 року фірмою BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма «БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА») виставлено рахунок-проформу (Proforma Invoice) №0039118 до контракту №39118 від 20.10.2022, відповідно до якої було визначено: - 100% передплата; - реквізити банку - BANK NAME: SANTANDER; ADDRESS: Pz. DEL Oltozano 27.Cp. 41710 Utrera Sevilla, SPAIN; IBAN: ES79; Swift: BSCHESMM; - кількість та вартість товару; загальна вартість товару - 36 773,00 Євро; час поставки - протягом 4-6 тижнів після отримання авансового платежу. - умови поставки - EX-WORKS Isola Del Liri ITALY (INCOTERMS 2020).

Рахунок-проформа (Proforma Invoice) №0039118 підписана представником продавця.

18 листопада 2022 року на реквізити: отримувач BANK OF NEW YORK MELLON, рахунок отримувача UA7003276 проведена оплата у сумі 36773,00 Євро, що підтверджується платіжною інструкцією №49JBKLMB від 18.11.2022 (а.с. 17 т.1).

27 грудня 2022 року на електронну адресу позивача надійшов лист від контрагента Фірма «BINET SUL LIRI S.p.A» з інформацією про те, що електронна пошта була зламана, оскільки іспанські банківські реквізити жодним чином не відповідають бізнес-рахунку Фірми «BINET SUL LIRI S.p.A». Крім того, повідомлено, що підписані документи були змінені кимось іншим, але точно не ними. Повідомлено, що ніколи не надсилали товариству деталі жодного банківського рахунку в Іспанії (а.с.25 т.1).

29 грудня 2022 року позивач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із зверненням №6, відповідно до якого просив провести розслідування руху коштів по платіжному дорученню №49 від 18.11.2022 у сумі 36773,00 Євро відповідно до контракту №39118 від 20.10.2022 з Фірмою «BINET SUL LIRI S.p.A» (а.с. 20 т.1).

30 грудня 2022 року за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами в сумі 36773 Євро, які належать ТОВ «Євросітка» було внесено відомості до ЄРДР за №0001398 (а.с. 21 т.1).

12 січня 2023 року позивач звернуся до АТ КБ «ПриватБанк» із повторним зверненням №3, відповідно до якого просило надати письмову відповідь на звернення №6 від 29.12.2022 (а.с.18 т.1).

24 січня 2023 року від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь №20.1.0.0.0/7-230112/10185, відповідно до якої банк повідомив, що переказ на суму 36 773,00 Євро зараховано отримувачу 21.11.2022 на рахунок (BE INFORMED THAT THE FUNDS HAVE BEEN CREDITED DD 21/11/22 FOR EUR 36773 BNF ACC ).

Враховуючи вищевикладене, позивач зазначає, що станом на дату подання позову товар покупцю поставлений не був, а відповідач не вчиняє жодних дій для повернення коштів, що є підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення коштів.

15 листопада 2024 року до суду першої інстанції через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові заперечення (вх.№05-22/7883/24) проти вирішення спору в Господарському суді Хмельницької області, в яких водночас просив суд залишити позов у даній справі без розгляду відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Зазначив, що даний спір не підлягає розгляду господарським судом України, оскільки сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу шляхом включення до договору відповідного арбітражного застереження. Так, відповідно до п. 12.2 контракту №39118, укладеного між позивачем та відповідачем 20 жовтня 2022 року, продавець та покупець мають прикласти всі зусилля для вирішення будь-яких питань та суперечок, що можуть виникнути з цього контракту або у зв`язку з ним. Якщо сторони не можуть дійти згоди в ході таких дискусій, то такі питання мають бути передані на розгляд у виключну компетенцію Арбітражного суду, який призначається та ведеться у відповідності до Правил арбітражу, що введені в дію Міжнародною торгово-промисловою палатою в Парижі. Арбітраж буде проходити в Стокгольмі (Швеція) англійською мовою. Також в п. 12.1 контракту сторони погодили, що контракт тлумачиться у відповідності до законів Швеції, привівши таким чином законодавство, яке застосовується до Контракту у відповідність до обраного сторонами місця здійснення арбітражу (а.с. 68-73 т.1).

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 у справі №924/419/24 позовну заяву ТОВ "Євросітка" м.Полонне Шепетівського району Хмельницької області до BINET SUL LIRI S.p.A (Фірма "БІНЕ СУЛ ЛІРІ СПА") Італія, провінція Фрозіноне, комуна Ізола-дель- Лірі, Віа Ніколуччі, 11 про стягнення 36773,00 Євро залишено без розгляду відповідно до ч.7 ст. 226 ГПК України.

4. Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин та правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з ч. 5 ст. 4 ГПК України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 ГПК України, спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2)спорів, передбачених пунктами 2 (крім спорів щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків), 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу.

Частиною першою та другою ст.1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" (далі по тексту - Закону) встановлено, що цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Однак положення, передбачені статтями 8, 9, 35 і 36 цього Закону, застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном. До міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України; а також спори між адміністратором за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями, якщо принаймні одна зі сторін спору є підприємством з іноземними інвестиціями.

За приписами статті 2 та частини першої статті 7 цього ж Закону арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України. Арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, або укладена шляхом обміну листами, електронними повідомленнями, якщо інформація, що міститься в них, є доступною для подальшого використання, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Колегія суддів відзначає, що за загальним правилом арбітражне застереження - це домовленість про передачу майбутніх спорів у арбітраж, міститься в основному договорі і, отже, є однією з умов цього договору, що була погоджена сторонами на стадії розроблення тексту договору та при його підписанні.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" , суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. У разі подання позову, зазначеного в пункті 1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розв`язання в суді.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З матеріалів справи вбачається , що 15.11.2024 до суду першої інстанції через систему "Електронний суд" від представника відповідача до суду першої інстанції надійшли письмові заперечення (вх.№05-22/7883/24) проти вирішення спору в Господарському суді Хмельницької області. Вказане заперечення обґрунтоване зокрема тим, що між позивачем та відповідачем ніколи не укладалась така додаткова угода до контракту. Відповідно до п. 13.3 контракту, сторони визнають копії контракту, передані електронною поштою рівними за юридичною силою оригіналам. Як вбачається з електронних листів позивача до відповідача від 24 жовтня 2022 та відповідача до позивача від 26 жовтня 2022 (файли електронних доказів додаються), сторони обмінялись підписаними примірниками контракту шляхом електронного листування, однак додаткова угода у цих електронних листах не згадується. Як зазначає відповідач, під час підписання сторонами контракту, відповідачем для накладення підпису використовувався штамп такого змісту: "BINET SUL LIRI S.p.a. - IL PRESIDENTE" разом з власноручним підписом відповідної посадової особи. Такий самий штамп використовувався відповідачем і пізніше, зокрема, під час підписання з позивачем контракту №39118.1 від 10 січня 2023 року. Лише 18 жовтня 2023 року на загальних зборах відповідача прийнято рішення про відставку всієї Ради Правління та призначення одноосібного директора товариства, у зв`язку з чим в подальшому змінено штамп, що використовується для підписання документів. Починаючи з жовтня 2023 року штамп мав такий зміст: "BINET SUL LIRI S .p.a. - L'Amministratore Unico ". У письмових запереченнях, представник відповідача зауважує, що додаткова угода датована тією ж датою, що й контракт. Очевидно, що якби сторони на день укладення контракту узгодили б порядок вирішення спорів у Господарському суді Хмельницької області, то відобразили б це у відповідних положеннях контракту, а не в окремій додатковій угоді. Однак цього зроблено не було, як вбачається з доданих електронних доказів, у жовтні 2022 року сторони обмінювались лише підписаними примірниками контракту, що містить арбітражне застереження. Звертає увагу суду на те, що 10 січня 2023 року між сторонами укладено ще один контракт №39118.1, і цей контракт містить арбітражне застереження аналогічне тому, що міститься в п. 12.2 контракту. Однак, якби сторони на той момент вже дійшли згоди вирішувати спори в Господарському суді Хмельницької області, то доцільно було б внести такий пункт в новий контракт, чого зроблено не було, оскільки сторони насправді ніколи не досягали такої домовленості. У запереченнях, представник відповідача вказує на те, що оскільки сторони ніколи насправді не погоджували умов додаткової угоди, відповідач не отримував та не приймав пропозицію про її укладення, додаткова угода не була укладена та не може породжувати будь-яких юридичних наслідків. До заперечень додано додаткові докази в підтвердження, викладених обставин та заперечень.

Відповідачем долучено до заперечення роздруківки листування з електронної пошти між сторонами, зокрема:

за 24.10.2022 отримання BINET SUL LIRI S.p.А. на електронну пошту - (ІНФОРМАЦІЯ_3; ІНФОРМАЦІЯ_2; Domenico ; ІНФОРМАЦІЯ_8) від ТзОВ "Євросітка" з електронної адреси- копії контракту на 7 аркушах та додатку №1 до контракту на 2-х аркушах. З підписом з боку покупця та відтиском печатки ТОВ "Євросітка" (а.с. 91-100 т.1);

за 26.10.2022 щодо відповіді-акцепту BINET SUL LIRI S.p.А. з електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_3 на електронну пошту ТзОВ "Євросітка" - , на отриманий від ТзОВ "Євросітка" 24.10.2022 07:58 лист з електронної адреси, та надісланням підписаного з боку BINET SUL LIRI S.p.А. контракту, скріпленого відтиском печатки "BINET SUL LIRI S.p.А. - IL PRESIDENTE" на кожному аркуші контракту та додатку №1 підписаного та скріпленого штампом "BINET SUL LIRI S.p.А. - IL PRESIDENTE" (а.с.101-107 т.1).

Поряд з цим, 25.11.2024 до суду першої інстанції від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення (вх.№05-22/8075/24), в яких зазначено, що відповідач не заперечує підписання контракту №39118 від 20.10.2022 року так само як інших контрактів з позивачем: контракту №39118.1 від 10.01.2023 року, контракту №39442 від 07.12.2023 року та контракту №39689 від 24.10.2024, однак відповідач заперечує підписання додаткової угоди до контракту від 20.10.2022, а також контракту №39118 від 20.10.2022 року в редакції, яка була надана позивачем до суду разом з позовною заявою (версія контракту зі зміненими банківськими реквізитами відповідача, із зазначенням іспанського банку).

Крім того, представником відповідача у вказаних поясненнях зазначено, що згідно довідки з торгівельної палати промисловості, ремісництва і сільського господарства - відділу реєстрації підприємств від 12.11.2024 (а.с.133-136 т.1) вбачається, що пан Марко Віскольйозі був призначений одноособовим директором (L'Amministratore Unico) актом компанії від 18.10.2023, що був зареєстрований лише 23.11.2023 року. Таким чином представник відповідача зазначає, що відповідач не міг підписати додаткову угоду до контракту від 20.10.2022 з накладенням штампу з зазначенням посади, якої на той момент не існувало.

В свою чергу, 26.11.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача до суду першої інстанції надійшли письмові заперечення (вх.№05-08/3605/24) на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, в яких водночас просить суд поновити процесуальний строк для подання доказів та приєднати до матеріалів справи скрін-шоти переписки з електронної пошти ТОВ "Євросітка", а також скрін-шоти з переписки у месенджері WhatsApp. В запереченнях зазначає про те, що відповідно до п. 13.3 контракту сторони визнають, що копії контракту, які передані електронною поштою, мають юридичну силу оригіналів. Як контракт №39118 від 20.10.2022, так і інші договори, що укладалися між позивачем та відповідачем, передавалися один одному шляхом надсилання електронною поштою. Факт обміну додатковою угодою від 20.10.2022, якою сторони погодили, що всі суперечки, розбіжності та вимоги, що виникають із цього контракту або у зв`язку із ним, в тому числі по його укладенню, тлумаченню, виконанню, порушенню, припиненню або недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді Хмельницької області, адреса: майдан Незалежності, м. Хмельницький, Хмельницький обл. підтверджується електронним листуванням у месенджері WhatsApp, відповідно до якого секретар компанії ОСОБА_5 з мобільного телефону НОМЕР_2 надіслала підписаний з боку відповідача примірник додаткової угоди. У запереченнях, представник позивача вважає, що надані додаткова угода та роздруківки електронного листування підтверджують факт укладення такої додаткової угоди. Як контракт №39118 від 20.10.2022, так і додаткова угода до контракту №39118 від 20.10.2022, є дійсними, їх дійсність в судовому порядку не оспорюється, відсутнє жодне судове рішення, яке підтверджує недійсність відповідного контракту.До заперечень додано додаткові докази в підтвердження, викладених обставин та заперечень.

Крім того, представником позивача 09.12.2024 надані суду першої інстанції роздруківку листування ТзОВ "Євросітка" з електронної адреси - на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_6), зокрема:

за 02.11.2022 11:14 лист з повідомленням про отримання листа. Ми плануємо здійснити платіж протягом 5-7 робочих днів. Ми контактувала з банком сьогодні. Наш контракт майже погоджений банком. Якщо нічого не міняється в контракті, окрім реквізитів, давайте складемо додаткову угоду відносно зміни реквізитів. Але якщо ви потребуєте нового контракту, ми авжеж складемо його. Додаткової угоди достатньо для нас для надання банку. Якщо є питання будь-ласка, дайте знати (а.с.189 т.1).

за 02.11.2022 13:09 лист з питанням: Чи можливо укласти з нами додаткову угоду? (а.с.188 т.1);

за 02.11.2022 13:18 лист з проханням надати контракт з новими банківськими реквізитами у міжнародному форматі (а.с.187 т.1);

за 03.11.2022 08:57 лист з повідомленням про підписання додаткової угоди. Перевірте, будь-ласка, чи все добре, потім підпишіть. Якщо є зауваження, ми виправимо їх. Додатком до листа були 2 вкладення, які не можливо ідентифікувати (а.с.191 т.1);

за 03.11.2022 15:28 лист - Дякую. (а.с.190 т.1);

за 08.11.2022 09:14 лист з повідомленням - можливо ви повернули хибний файл (а.с.192 т.1).

Також представником позивача надано суду першої інстанції роздруківку переписки між ОСОБА_1 та Андрій в месенджері WhatsApp за 13 березня 2024 (а.с.193-194 т.1) та запис на CD диск відеозйомки вказаної переписки в месенджері WhatsApp за 13.03.2024 (а.с.206 т.1).

Колегія суддів відзначає, що за змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину, однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст.205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. На підставі ч. 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц, у постанові від 26.10.2022 у справі №227/3760/19-ц вказала на те, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача, що при наявності чинної та неоспорюваної додаткової угоди до контракту №39118 від 20.10.2022, суд був позбавлений можливості здійснення оцінки укладеності такої додаткової угоди при наявності спору про стягнення коштів на стадії підготовчого провадження.

У частині 3 статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17).

Отже, з урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності у даній справі саме позивач зобов`язаний був довести той факт, що додаткова угода до контракту №39118 від 20.10.2022 була укладена з відповідачем.

У той же час відповідач був зобов`язаний довести зворотне - неукладення такого правочину.

За приписами статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані можуть встановлюватись, в тому числі, і на підставі показань свідків.

Правила щодо оцінки доказів закріплено у статті 86 Господарського процесуального кодексу України, згідно з частиною 1 якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина 3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України). Зазначене положення кореспондується з приписами частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, у якій визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

При цьому слід враховувати, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року в справі №916/3027/21 (провадження №12-8гс23) зроблено висновок, що:

"35. З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

36. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі №914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

37. Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

38. При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

51. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі".

Зі змісту роздруківки з електронного застосунку мобільного зв`язку WhatsApp, наданого позивачем (а.с. 193 т.1), вбачається, що повідомлення такого змісту: «Добрий день Марія! Чи є можливість підписати додаткову угоду, до самого першого контракту. Ми внесли зміни, що всі суперечності та розбіжності можна розглядати в українському суді. Це пов`язано з тим, що вкрали гроші і тепер цю ситуацію ми маємо вирішити в Україна (про вивезення валюти)» та файл: «Дод.угода 39118.pdf» надіслано адресату «ОСОБА_1», в свою чергу у відповідь останньою надіслано таке повідомлення: «Доброго ранку Андрію, Надсилаємо підписаний додаток до договору…..» та файл: « 4439.pdf».

Поряд з цим, позивачем подано роздруківку профіля - ОСОБА_1 НОМЕР_2 (а.с.195 т.1).

Вказане також відображено і на записі на CD диск відеозйомки переписки в месенджері WhatsApp за 13 березня 2024 року (а.с. 206 т.1).

Проте, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для прийняття таких роздруківок листування в месенджері WhatsApp та запису на CD диску як доказів укладення сторонами додаткової угоди до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року, оскільки з них не вбачається, що профіль - ОСОБА_1 НОМЕР_2 та такий адресат є саме ОСОБА_2 , яка є секретарем компанії-відповідача.

Доказів, що профіль - ОСОБА_1 НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з наданих позивачем роздруківок листування в месенджері WhatsApp та запису на CD диску неможливо встановити користувача, з яким у позивача виникли домовленості щодо укладення додаткової угоди та те, що представнику відповідача Марії Алонзі належить обліковий запис йменований "ОСОБА_1 НОМЕР_2". Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження осіб користувачів, які здійснювали електронне листування у месенджері WhatsApp, надане позивачем до суду на підтвердження укладення сторонами додаткової угоди до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року.

З урахуванням вищевикладеного, твердження позивача, що переписку у месенджері WhatsApp від імені ТОВ «Євросітка» вів безпосередньо директор товариства Андрій Кушпіль з робочого телефону товариства (тел. НОМЕР_3 ), а від імені BINET SUL LIRI S.p.A - секретар компанії ОСОБА_5 (НОМЕР_2) колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження зазначених обставин.

Доказів, що номер телефона НОМЕР_2 є офіційним телефоном відповідача або ОСОБА_6 позивачем суду не надано.

В свою чергу, колегія суддів відзначає, що з наявних в матеріалах справи електронних листах, направлених з електронної пошти відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачу в підписі ОСОБА_6 вказаний інший номер телефону - Tel. НОМЕР_4 , Fax НОМЕР_1 (а.с. 101-102, 149 т.1).

Поряд з цим, посилання позивача, що відповідачем у додаткових поясненнях визнавалось, що працівницею, що веде переписку, є пані ОСОБА_2, яка фактично є генеральним секретарем компанії та зазвичай веде переписку з клієнтами компанії, в обґрунтування доказів того, що переписку у месенджері WhatsApp від імені BINET SUL LIRI S.p.A вела секретар компанії відповідача ОСОБА_2 за номером телефону НОМЕР_2 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у вказаних додаткових поясненнях (а.с.115-116 т.1) не зазначено, що працівницею відповідача ОСОБА_2 велась переписка з позивачем у месенджері WhatsApp.

Твердження позивача, що сторони домовилася про здійснення обміну підписаними документами також у месенджері WhatsApp колегія суддів вважає безпідставним, оскільки позивачем не надано суду належних підтверджень того, що сторони досягнули таких домовленостей.

Вказане твердження також спростовується тим, що в наступних контрактах №39118.1 від 10.01.2023, №39442 від 07.12.2023, №39689 від 24.10.2024 (а.с. 83-89, 117-120, 123 на звороті-127 т.1) укладеними між сторонами міститься умова аналогічну п.13.3 контракту 39118 від 20.10.2022: «Сторони визнають копії контракту, передані електронною поштою рівними за юридичною силою оригіналам.». Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що позивач у апеляційній скарзі сам визнає, що контракт №39118 від 20.10.2022 так і інші договори, що укладалися між позивачем та відповідачем, передавалися один одному шляхом надсилання електронною поштою.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що умовами пункту 13.5 контракту, як в редакції позивача (а.с.13 на звороті) так і в редакції відповідача (а.с.105 на звороті) сторони узгодили, що будь-які зміни та доповнення до цього контракту дійсні лише за умови, якщо вони вчинені у письмовій формі та підписані обома сторонами.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до визначення термінів зазначених у ст.1 Закону України «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах» інформаційно-комунікаційна система - сукупність інформаційних та електронних комунікаційних систем, які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.

Проте, як вбачається з умов п. 13.5 контракту, сторони не домовлювались, що будь-які зміни та доповнення до цього контракту будуть укладені за допомогою інформаційно-комунікаційних систем.

Доказів укладення сторонами додаткової угоди до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року у відповідності до положень п.13.5 контракту, тобто лише за умови їх вчинення у письмовій формі позивачем суду не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

Долучені позивачем роздруківки листування ТОВ "Євросітка" з електронної адреси - на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_6) (а.с. 187-192 т.1) колегія суддів не бере до уваги, оскільки електронні адреси на які ТОВ "Євросітка" здійснювало направлення означених листів не належать відповідачу, так як з наявних роздруківок електронного листування між сторонами наданих відповідачем вбачається, що належними електронними адресами є ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_9, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.101-102 т.1).

Твердження позивача, що оскільки сторони у контракті №39118 від 20.10.2022 не зазначили на яку саме електронну адресу мають надсилатися підписані документи, сторони домовились про такі електронні адреси у телефонному режимі вважає необґрунтованим, оскільки позивачем не надано доказів в підтвердження домовленостей про такі електронні адреси у телефонному режимі. Поряд з цим, колегія суддів відзначає, що лист про взлом електронної пошти на який посилається позивач не містить такого узгодження порядку комунікації між сторонами, зокрема електронних адрес відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія ІНФОРМАЦІЯ_5; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_6). При цьому матеріали справи не містять доказів, що з електронної пошти, належної відповідачу, відбувався обмін долученими позивачем копіями документів.

При, цьому судом апеляційної інстанції також враховується, що лише 18.10.2023 на загальних зборах відповідача прийнято рішення про відставку всієї Ради Правління та призначення одноосібного директора товариства, у зв`язку з чим в подальшому було змінено штамп, що використовується для підписання документів. Починаючи з жовтня 2023 року штамп мав такий відтиск: "BINET SUL LIRI S .p.a. - L'AmministratoreUnico", що в свою чергу унеможливело укладення додаткової угоди до контракту №39118 саме 20 жовтня 2022 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в подальшому у контрактах №39118.1 від 10.01.2023, №39442 від 07.12.2023, №39689 від 24.10.2024 (а.с. 83-89, 117-120, 123 на звороті-127 т.1) в розділі 12 сторони також узгоджували, що контракт тлумачиться у відповідності до законів Швеції. Продавець і Покупець повинні докласти всіх зусиль, щоб вирішити будь-які питання та розбіжності, які можуть виникнути в ході цієї угоди (контракту) або у зв`язку з нею. Якщо сторони не можуть дійти згоди під час дискусій, то ці питання повинні бути віддані на розгляд у виняткову компетенцію Арбітражного суду, який призначається та ведеться відповідно до Правил арбітражу та відповідно до правил, що діють у Паризькій Міжнародній Торговій Палаті. Арбітраж відбуватиметься у Стокгольмі (Швеція) англійською мовою. Рішення Арбітражу буде остаточним і обов`язковим для обох сторін, що також ставить під сумнів виникнення необхідності у сторін, зокрема у відповідача укласти додаткову угоду до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року, яка передбачає, що всі спори та розбіжності, які виникають між сторонами у зв`язку з виконанням умов цього Контракту або у зв`язку з ним, у тому числі щодо його виконання, тлумачення, виконання, порушення, припинення чи недійсності, належать вирішенню Господарським судом Хмельницької області майдан Незалежності, 1, Хмельницький, Хмельницька область. (Господарський суд Хмельницької області, адреса: майдан Незалежності, 1, Хмельницький, Хмельницька область). .

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин та сукупності доказів в їх обґрунтування, судова колегія дійшла висновку, що відповідачем доведено, що ним не було укладено додаткової угоди до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які прямо або з урахуванням стандарту вірогідності підтверджували існування стверджувальної обставини про укладення сторонами вказаної додаткової угоди.

Щодо клопотання позивача заявленого в апеляційній скарзі про поновлення строку на подання доказу, а саме нотаріально посвідченої заяви свідка ОСОБА_4 від 22.01.2025 та врахувати її під час розгляду апеляційної скарги ТОВ «Євросітка», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14.

У справі, яку розглядав Верховний Суд, рішення суду першої інстанції було ухвалене у 2011 році. Додатково подані позивачем докази, які не подавалися до суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції прийняв у другому новому розгляді цієї справи у 2021 році (тобто майже через 10 років з дня ухвалення рішення судом першої інстанції), поклавши, зокрема, їх в основу оскаржуваного судового рішення.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів ст. 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Позивач в обґрунтування підтвердження обставин винятковості випадку та причини, що об`єктивно не залежали від нього посилається на те, що необхідність подання відповідних доказів виникла після ознайомлення з повним текстом оскаржуваної ухвали від 06.01.2025 і вказана заява була складена з метою додаткового обґрунтування апеляційної скарги на спростування висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Проте, колегія суддів вважає, що названі апелянтом підстави не доводять винятковості випадку неможливості надання суду першої інстанції доказів, які він хоче долучити до справи на стадії апеляційного розгляду, як і не доводять неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому суд апеляційної інстанції відмовляє позивачу у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на подання доказів та не приймає до розгляду подану позивачем нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_4 від 22.01.2025 та не надає їй оцінку.

У постанові від 05.09.2024 у справі №922/2041/22 Верховний Суд виснував, що під час вирішення питання залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 7 частини першої статті 226 ГПК України, господарський суд має встановити наявність сукупності таких умов: 1) існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушено у державному суді, належить до компетенції третейського суду або Міжнародного комерційного арбітражного суду; 2) від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді; 3) встановлення судом дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди.

Тобто національний суд у разі надходження позову у правовідносинах з арбітражним застереженням надає оцінку такому застереженню, якщо від будь-якої сторони не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, і лише після визначення питання щодо дійсності/недійсності, втрати/не втрати чинності або можливості/неможливості бути виконаним арбітражного застереження, приймає рішення про залишення позову без розгляду і направлення сторін до арбітражу або розгляд справи по суті, відповідно до встановлених ним обставин (Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2021 у справі №910/9841/20).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегією суддів встановлено, що оскільки додаткова угода до контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року є неукладеною, то будь-який спір, розбіжність або претензія у зв`язку з цим контрактом або його порушенням регулюються розділом 12 вказаного контракту в редакції наданій відповідачем, тобто арбітражною угодою (арбітражним застереженням) викладеною в умовах контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року.

У розділі 12 контракту №39118 від 20 жовтня 2022 року сторони узгодили, що контракт тлумачиться у відповідності до законів Швеції. Продавець і Покупець повинні прикласти всі зусилля, щоб вирішити будь-які питання і розбіжності, які можуть виникнути в ході даної угоди (контракта) або у зв`язку з ним. Якщо сторони не можуть дійти до згоди в ході дискусії, то ці питання повинні бути передані на розгляд у виключну компетенцію Арбітражного суду, який призначається і ведеться у відповідності з правилами арбітражу у відповідності з правилами, діючими у Паризькій Міжнародній Торгівельній Палаті, Арбітраж буде відбуватись у Стокгольмі на англійські мові. Рішення Арбітражу буде остаточним та обов`язковим для обох сторін.

Позивач в свою чергу у позовній заяві зазначив, що станом на дату подання позову товар покупцю поставлений не був, а відповідач не вчиняє жодних дій для повернення коштів, що є підставою для звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення коштів.

Тобто, у сторін виникли питання, що стосуються контракту №39118 від 20.10.2022, який згідно умов розділу 12 тлумачиться у відповідності до законів Швеції.

Пунктом 13.1 розділу 13. «Строк дії контракту» контракту №39118 від 20.10.2022, сторони узгодили, що строк дії контракту - до 31.12.2023 і вважається продовженим на кожний наступний календарний рік за умови, що жодна із сторін не заявляє про намір анулювати або змінити умови цього контракту за 10 днів до закінчення терміну його дії.

Доказів, анулювання або зміни умов вказаного контракту за 10 днів до закінчення терміну його дії сторонами суду не надано.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що арбітражна угода (арбітражне застереження) в розділі 12 вказаного контракту вважається продовженою на кожний наступний календарний рік, тобто є дійсною, чинною та виконуваною.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2023 по справі №910/8659/23 зазначив, що арбітражна угода має позитивний і негативний ефект: вона зобов`язує сторони передавати спори в арбітраж і надавати складу арбітражу компетенцію щодо спорів, охоплених арбітражною угодою (позитивний ефект). Якщо виникає спір, який належить до обсягу арбітражної угоди, будь-яка зі сторін може передати його на розгляд складу арбітражу. З іншої сторони, арбітражна угода перешкоджає сторонам у спробах вирішити їх спори в суді (негативний ефект).

Уклавши арбітражну угоду, сторони визначили інший обов`язковий для них порядок реалізації належних їм прав застосування судових засобів правового захисту, саме у певному (або певних) міжнародному комерційному арбітражу.

Сторона, яка уклала арбітражну угоду, не може ігнорувати такі її умови і замість обраного арбітражу звернутися до суду держави, який був би компетентним вирішити спір у разі неукладення між сторонами такого роду арбітражної угоди.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (Нью-Йорк, 10.06.58, далі - Нью-Йоркська конвенція) закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина 1 статті II Нью-Йоркської конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав.

Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

Необхідно враховувати, що принцип автономності арбітражної угоди від основного договору полягає у тому, що арбітражна угода та основний договір розглядаються як дві окремі угоди, тому недійсність договору не може бути підставою для автоматичної недійсності арбітражної угоди.

За змістом Нью-Йоркської конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Уклавши арбітражне застереження, позивач реалізував своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу і повинен виконувати обов`язки, які випливають з арбітражного застереження. Реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.06.2021 у справі №908/1481/19, у постанові від 17.04.2018 у справі №904/4384/17.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.08.2018 по справі №906/493/16 (п.37) та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 01.04.2019 по справі №910/4272/18, від 24.07.2019 по справі №904/3096/18 зазначили, що суди можуть приймати до свого провадження та розглядати справи з іноземним елементом, однак наведене не стосується тих випадків, коли між сторонами спору укладено арбітражну угоду, яка є дійсною, не втратила чинність та щодо якої не встановлено неможливості її виконання, оскільки суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, зобов`язаний, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

В свою чергу, п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України та ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" встановлюють саме імперативний обов`язок суду залишити позов без розгляду не просто по факту, що сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, а саме, якщо будь-яка із сторін цієї угоди, зокрема і відповідач, попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору і не пізніше початку розгляду справи по суті.

Тобто, фактично законодавець дає сторонам можливість як за волевиявленням всіх сторін укласти арбітражу угоду, так і за їх спільним волевиявленням змінити арбітражну підсудність та розглядати справу у відповідному господарському суді України, яке виражається в тому, що одна зі сторін угоди передає спір до такого суду і жодна зі сторін вказаної арбітражної угоди не заявляє заперечень проти цього до подання своєї першої заяви щодо суті спору і до початку розгляду справи по суті.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що, судом апеляційної інстанції встановлено існування арбітражної угоди, за якою позов у питанні, що порушено у Господарському суді Хмельницької області у даній справі, належить до компетенції Міжнародного комерційного арбітражного суду, відповідачем до початку розгляду справи по суті в суді першої інстанції, подано заперечення проти вирішення спору в господарському суді з клопотанням про залишення позову без розгляду з підстав наявної між сторонами угоди про передачу справи на вирішення міжнародного комерційного арбітражу та встановлення дійсності, чинності та виконуваності арбітражної угоди, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

5. Висновки за результатами апеляційного розгляду.

Таким чином, у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка" не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість оскарженої ухвали суду першої інстанції.

Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши в оскаржуваної ухвалі суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовано, підстав скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка" слід залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 про залишення позову без розгляду у справі №924/419/24 без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євросітка" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Хмельницької області від 06.01.2025 про залишення позову без розгляду у справі №924/419/24 без змін.

2. Справу №924/419/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "31" березня 2025 р.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.