СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків Справа № 905/1340/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Лакіза В.В. , суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вх. № 132 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 27.12.2024 (прийняте у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Черновою О.В., рішення складено та підписано 27.12.2024) у справі №905/1340/24

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 , м. Маріуполь Донецької області,

про стягнення 697 848,39 грн, з яких 493 600,00 грн - заборгованість за кредитом; 204 248,39 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 697 848,39 грн заборгованості, з яких: 493 600,00 грн - заборгованість за кредитом; 204 248,39 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 697 848,39 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 27.12.2024 у справі №905/1340/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 655 858,29 грн, з яких: 493 600,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 162 258,29 грн - заборгованість за процентами, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 7870,29 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач частково сплатив наданий кредит у загальному розмірі 106 400,00 грн. Таким чином, сума заборгованості за кредитом у відповідача складає 493 600,00 грн. Докази сплати заборгованості за наданим кредитом відповідачем не надані, розмір заборгованості не спростовується та не заперечується, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 204 248,39 грн, суд зазначив, що відповідач частково сплатив заборгованість по процентам за користування кредитом у загальному розмірі 46741,62 грн, що підтверджується банківськими виписками. Перевіривши розрахунок процентів за користування кредитом, суд встановив, що з позивач неодноразово змінював процентну ставку (з 01.01.2022 по 31.03.2022 - 14,31%, з 01.04.2022 по 30.06.2022 - 14,04%, з 01.07.2022 по 30.09.2022 - 13,63%, з 01.10.2022 по 31.12.2022 - 17,70%, з 01.01.2023 по 31.03.2023 - 18,15%, з 01.04.2023 по 30.06.2023 - 19,00%, з 01.07.2023 по 30.09.2023 - 20,50%, з 01.10.2023 по 31.12.2023 - 21,48%, з 01.01.2024 по 31.03.2024 - 20,65%), однак доказів повідомлення відповідача про зміну розміру базової процентної ставки як у сторону збільшення, так і в сторону зменшення, в матеріалах справи немає. Отже, як зазначено в рішенні, за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про зміну базової процентної ставки, суд дійшов висновку про відсутність у позивача правових підстав для зміни базової процентної ставки в сторону збільшення, та у період, коли проценти нараховувались у більшому розмірі, тому, за позицією суду, правомірним є нарахування процентів у розмірі 13,93%.

Щодо періоду нарахування процентів з 01.07.2022 по 30.09.2022 у розмірі 13,63%, то, як зазначено судом, у випадку застосування до такого періоду ставки 13,93%, наведене фактично призводить до збільшення розміру позовних вимог щодо періоду нарахування процентів за ставкою нижче базової, яке (збільшення) в силу приписів п.2 ч.1 ст.46 може бути здійснено лише за заявою позивача. Відтак, розмір позовних вимог щодо стягнення процентів за ставкою нижче базової, враховується судом за відсутності у матеріалах справи доказів зменшення такої ставки, оскільки суб`єктивним правом позивача є визначення обсягу позовних вимог у межах тих сум, які він управнений заявляти і доводить наданими доказами, тоді як примусове стягнення більшої суми, ніж підтвердженого належними і допустимими доказами, наданими позивачем у відповідності до його обов`язків за ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України, є несумісним із приписами ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України.

Здійснивши власний розрахунок процентів за користування кредитом за період з 21.08.2021 по 30.06.2022 та з 01.10.2022 по 01.08.2024 у розмірі 13,93%, та з 01.07.2022 по 30.09.2022 у розмірі 13,63%, враховуючи часткову сплату процентів в розмірі 46741,62 грн, суд дійшов висновку, що правомірний розмір процентів, який підлягає стягненню, становить 162258,29 грн.

Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 27.12.2024 у справі №905/1340/24 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 41990,10 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також апелянт просить долучити до матеріалів справи додаткові докази у вигляді повідомлень відповідача про зміну базової процентної ставки (додає регістр аналітичного обліку електронних повідомлень про зміну розміру базової процентної ставки за кредитним договором № -КД-1 від 19.08.2021).

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:

- у разі виникнення сумнівів щодо повідомлення та надіслання відповідачу відомостей про зміну розміру базової процентної ставки, суд не був позбавлений права витребувати у АТ КБ "ПриватБанк" копію надісланого повідомлення, та в разі необхідності інші докази або викликати представника позивача з метою надання пояснень або уточнень щодо обставин справи чи певних фактів. Ухвалення судом розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами - позбавило позивача можливості реалізувати всі свої процесуальні права та подати докази щодо належного повідомлення про зміну розміру базової процентної ставки та докази їх надсилання позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором № -КД-1 від 19.08.2021 за період з 19.08.2021 по 02.10.2024;

- суд не зазначає, яка саме процентна ставка (базова чи компенсаційна) та за який період визнається судом встановленою або спростованою, не наводить математичних розрахунків обрахування процентів, не бере до уваги п. 4.8. кредитного договору № -ДП-1/1 від 19.08.2021;

- АТ КБ "ПриватБанк" сумлінно виконувало умови кредитного договору та повідомляло відповідача про зміну розміру базової процентної ставки, що не було взято до уваги судом першої інстанції, незважаючи на те, що відповідно до умов п. 2.3. додаткової угоди для відповідача, за умови належного виконання положень Порядку та умов договору, за користування кредитом базові (компенсаційні) проценти на період дії карантину не сплачувались.

13.03.2025 до суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 06.03.2025 надійшли додаткові пояснення (вх.№3232) щодо розрахунку заборгованості за договором №-КД-1 вiд 19.08.2021.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів у вигляді повідомлень відповідача про зміну базової процентної ставки.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 06.03.2025.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про приєднання додаткових документів, доданих до апеляційної скарги, зазначає наступне.

Відповідно до частини 2, 3 ст.80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 ст. 80 ГПК України).

Згідно з ч.8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно зі ст.162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

За змістом частини 2 ст.164 ГПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до частини 1, 2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції заявником не було зазначено про докази, які не можуть бути подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

Наведені в апеляційній скарзі обґрунтування щодо не подання відповідних доказів до суду першої інстанції з підстав того, що позивач розрахував, що такі докази будуть витребувані судом, не узгоджується з вимогами процесуального законодавства та не відповідають принципам змагальності та диспозитивності.

Крім того, позивачем не наведено аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме перешкоджало йому надати зазначені докази до суду першої інстанції.

Відтак, заявником не наведено жодної причини об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та норми, яка б забороняла йому вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для дослідження їх апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Господарський процесуальний кодекс України допускає випадки подачі на стадії апеляційного розгляду нових доказів для підтвердження обставин, на які посилається сторона. Однак неприйнятною є ситуація, коли суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, а позивач просить долучити доказ, який був наявний у нього до прийняття судом рішення у справі.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції відмовляє у прийнятті додаткових документів, додаткових позивачем до апеляційної скарги.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.08.2021 між Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №-КД-1.

Пунктами А.1., А.2 договору визначено: вид кредиту - невідновлювальна кредитна лінія.

Ліміт цього договору: 602 160,00 грн, у тому числі на наступні цілі:

у розмірі 600 000 грн на поповнення обігових коштів;

у розмірі 2160,00 грн на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п. 2.1.5., 2.2.12 цього договору.

Відповідно до п. А.3 договору термін повернення кредиту 01.08.2024.

У пункті А.4 договору визначено рахунок для обслуговування кредиту рахунок НОМЕР_1 (у гривні), отримувач: АТ КБ "ПриватБанк", МФО 335429, код ЄДРПОУ (IBAN - НОМЕР_2 ).

За умовами п.А.5 договору зобов`язання позичальника забезпечуються: договором іпотеки №-ДІ-1/1 від 19.08.2021; договором поруки №-ДП-1/1 від 19.08.2021.

Відповідно до п. А.6 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 13,93% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Пунктом А.6.1 договору погоджено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 договору, банк за користування кредитом встановлює позичальнику проценти у розмірі 16,93% річних. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору та дати початку нарахування підвищених процентів, без внесення змін до договору. За умови відновлення виконання позичальником зобов`язань, передбачених пунктом 2.2.13 договору, позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі, зазначеному в пункті А.6. договору. При цьому банк направляє письмове повідомлення позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі, зазначеному в пункті А.6. договору та дати початку її нарахування.

Згідно з п. А.7 договору у випадку порушення позичальником грошового зобов`язання по сплаті кредиту позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 27,86% річних від суми простроченої заборгованості за кредитом.

Умовами п. А.8 договору передбачено, що проценти, встановлені п.п. А.6., А.6.1. договору, нараховуються та сплачуються щомісячно, датою сплати процентів є 1-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору, якщо інше не передбачене пунктом 7.3. договору. У випадку несплати процентів вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 2.3.2. договору). Платежі по кредиту сплачуються відповідно до графіку, який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. А.11 договору будь-які повідомлення, запити та кореспонденція за цим договором або у зв`язку з ним повинні бути в письмовій формі або можуть передаватися по електронній пошті, за умови, що оригінали юридично важливої кореспонденції і документації повинні передаватися визнаною в Україні кур`єрською службою або вручатися особисто. Будь-яке таке повідомлення повинно бути адресоване одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, яка може час від часу повідомлятися в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача. Для доказу вручення повідомлення або документа буде достатнім довести, що доставка була здійснена особисто або що конверт, що містить повідомлення або документ, мав вірно вказану адресу і був відправлений (відповідно до вимог даного пункту, і всі поштові витрати були повністю оплачені), або що повідомлення електронною поштою було відправлено на адресу електронної пошти відповідної сторони. Адреса, згадана для обміну повідомленнями, така: адреса банку: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, Україна, Електронна пошта: , адреса позичальника: 87500, Україна, Донецька область, місто Маріуполь, вул. Київська, будинок 3, корпус 1, квартира 15, Електронна пошта: .

Пунктом 1.1 договору визначено, що банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п. А.1. договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2. договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у другому абзаці п. 2.1.2. договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені договором терміни.

КУБ під заставу (далі - кредит) надається банком для здійснення позичальником платежів, пов`язаних з його господарською діяльністю, шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням на адресу одержувачів.

Термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього договору (п. 1.2 договору).

Підпунктом 2.2.6. пункту 2 договору передбачено, що позичальник доручає банку списувати грошові кошти з усіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту, зокрема з наступних рахунків, для виконання зобов`язань з погашення кредиту, а також процентів за його користування: № НОМЕР_3 у гривні, отримувач: АТ КБ "ПриватБанк", МФО 335429, (IBAN - НОМЕР_4 ); а також з усіх своїх поточних рахунків у гривні, зокрема з наступних рахунків, для виконання зобов`язань з погашення неустойки та інших платежів, що підлягають сплаті відповідно до п.п.2.2.15, 5.6. цього договору: № НОМЕР_3 у гривні, отримувач: АТ КБ "ПриватБанк", МФО 335429, (IBAN - НОМЕР_5 ); у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів (здійснювати договірне списання). Списання грошових коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку, при цьому оформляється меморіальний ордер, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначаються номер, дата та посилання на пункт 2.2.6. цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п.1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, 2.4.1 договору позичальник сплачує проценти у розмірі, визначеному у п.п. А.6, А.6.1. договору. У випадку встановлення банком у порядку, передбаченому п.2.3.12 договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

В разі порушення строків повернення кредиту позичальник сплачує банку проценти у розмірі, встановленому у п.5.8 договору (п.4.2 договору).

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.4.1, 4.2 договору здійснюється у дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п.А.8 договору (п.4.3 договору).

Сторони дійшли згоди, що в разі неповернення позичальником кредиту в строк, зазначений в п. А.3, п. 2.3.2. цього договору, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін, в розмірі подвійних процентів за користування кредитом, базовий розмір яких передбачений пунктом А.7. цього договору. При цьому проценти за користування кредитом банком не нараховуються та не підлягають сплаті позичальником (п.5.8 договору).

Пунктами 6.1-6.2 договору передбачено, що договір вважається укладеним з моменту його підписання шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису усіма його сторонами. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань.

Кредитний договір сторони підписали шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується протоколом перевірки кваліфікованого електронного підпису.

19.08.2021 сторонами підписано додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до підпункту "а" пункту 1 якої сторони узгодили, що протягом строку кредиту, зазначеного в п. А.3 кредитного договору, за умови належного виконання позичальником положень Порядку, Програми фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємства та умов додаткової угоди, позичальник має право на отримання фінансової державної підтримки.

Пунктом 2.1 додаткової угоди передбачено, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становить на дату укладання додаткової угоди розмір 13,93% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 7,00%. Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому Банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну розміру базової процентної ставки Банк за 15 календарних днів повідомляє Позичальника/Поручителя/Заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон Клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка "Viber"; OTP-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в POS-терміналах; IVR-обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером "Чат Sender", а також за допомогою інших мобільних додатків банка та інших засобів комунікації.

Умовами пункту 2.2 додаткової угоди встановлено, що у випадку прострочення понад 15 днів позичальником своїх зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів в розмірі, зазначеному в пунктах 2.3., 2.7. додаткової угоди, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в порядку та розмірі:

- в період прострочення з 1-го до 15-го включно - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на період прострочення;

- в період з 16 числа місяця, в якому виникла прострочена заборгованість до дати її погашення - в розмірі, визначеному за формулою: розмір базової процентної ставки з урахуванням її зміни згідно п. 2.1. додаткової угоди + 5% річних;

- в період з дати погашення заборгованості до кінця місяця, в якому існувала заборгованість - в розмірі базової процентної ставки, що діяла на дату сплати.

Відповідно до п. 2.7 додаткової угоди погашення кредиту (тіла) позичальник здійснює рівними частинами в строки і розмірах, що зазначені в додатку 1 (Графік погашення кредиту), що є невід`ємною частиною додаткової угоди.

У якості додатку №1 (в редакції додаткової угоди) до кредитного договору сторонами підписано графік платежів, згідно з яким погашення кредиту здійснюється за період з 01.09.2021 по 01.06.2024 рівними платежами в розмірі 17142,86 грн та 01.08.2024 в розмірі 17142,76 грн.

20.08.2021 на виконання умов договору банком надано позичальнику кредит в сумі 600000,00 грн, на підтвердження чого надано виписку по рахунку відповідача за період з 19.08.2021 по 01.10.2024.

Позивач зазначає, що відповідачем здійснено частково платежі на погашення кредиту.

Так, за розрахунком позивача, у відповідача станом на 02.10.2024 обліковується заборгованість у розмірі 697 848,39 грн, з яких: 493 600,00 грн - заборгованість за кредитом, 204 248,39 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.526 ЦК України, яка кореспондується з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.1048, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором.

Рішення суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 493 600,00 грн не оскаржується, тому з урахуванням ч.1 ст.269 ГПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції в цій частині.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що у разі виникнення сумнівів щодо повідомлення та надіслання відповідачу відомостей про зміну розміру базової процентної ставки, суд не був позбавлений права витребувати у АТ КБ "ПриватБанк" копію надісланого повідомлення, та в разі необхідності інші докази або викликати представника позивача з метою надання пояснень або уточнень щодо обставин справи чи певних фактів. Ухвалення судом розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами - позбавило позивача можливості реалізувати всі свої процесуальні права та подати докази щодо належного повідомлення про зміну розміру базової процентної ставки та докази їх надсилання позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором № -КД-1 від 19.08.2021 за період з 19.08.2021 по 02.10.2024.

Відповідно до ч.3 ст.2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Відповідно до частин 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 14 ГПК України, якою передбачено диспозитивність господарського судочинства, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ГПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Частиною 5 ст. 12 ГПК України унормовано, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За приписами ч.3 ст.247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) ціну позову;

2) значення справи для сторін;

3) обраний позивачем спосіб захисту;

4) категорію та складність справи;

5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо;

6) кількість сторін та інших учасників справи;

7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з ч.1 ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

У ч.5 ст.252 ГПК України вказано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.7 ст. 252 ГПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу №905/1340/24 розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Зокрема, роз`яснено учасникам справи, що відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до довідки Господарського суду Донецької області про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді "Ст.176. Ухвала про відкриття провадження у справі (спрощене, без виклику сторін)" від 30.10.24 по справі № 905/1340/24 було надіслано одержувачу Акціонерному товариству комерційний банк "Приватбанк", м.Київ, в його електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету: 30.10.24 о 18:31 год.

Однак, як свідчать матеріали справи, позивач не подавав суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідно до положень ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Враховуючи те, що предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 697 848,39 грн, з яких: 493 600,00 грн заборгованість за кредитом, 204 248,39 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, тобто справа є незначної складності, суд першої інстанції правомірно визнав дану справу малозначною і постановив розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними твердження скаржника про те, що ухвалення судом рішення розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами позбавило позивача можливості реалізувати всі свої процесуальні права та подати докази щодо належного повідомлення про зміну розміру базової процентної ставки та докази їх надсилання позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором № -КД-1 від 19.08.2021 за період з 19.08.2021 по 02.10.2024.

Враховуючи приписи ст.86 ГПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), тоді як подання відповідних доказів або звернення до суду з клопотанням про витребування таких доказів у разі неможливості їх самостійного отримання належить до процесуальних прав сторони, а відтак не подання стороною тих чи інших доказів або не вчинення інших дій з метою їх отримання носить суб`єктивний характер.

Позивач належним чином користуючись своїми процесуальними правами, мав подати докази повідомлення та надіслання відповідачу відомостей про зміну розміру базової процентної ставки господарському суду першої інстанції разом з позовною заявою. У разі неможливості подати докази з позовом з об`єктивних причин, мав повідомити про це суд першої інстанції, чого останнім здійснено не було.

Твердження апелянта про те, що суд не був позбавлений права витребувати у АТ КБ "ПриватБанк" копію надісланого повідомлення, та в разі необхідності інші докази або викликати представника позивача з метою надання пояснень або уточнень щодо обставин справи чи певних фактів, відхиляються колегією суддів, з огляду на те, що збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, не узгоджується з вимогами процесуального законодавства та не відповідає принципам змагальності та диспозитивності.

Щодо посилання апелянта на те, що судом не зазначено, яка саме процентна ставка (базова чи компенсаційна) та за який період визнається судом встановленою або спростованою, колегія суддів зазначає, що позивач ні у позовній заяві, ні в розрахунку заборгованості за договором, доданим до позовної заяви, не диференціював яка ставка була ним застосована.

Так, в розрахунку заборгованості за договором позивачем вказувалось: процента ставка (поточна) та процентна ставка (прострочена).

За таких обставин, наведені твердження апелянта є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Пунктом 2.1 додаткової угоди передбачено, що за користування кредитом на умовах та в порядку визначених додатковою угодою, позичальник сплачує банку базову процентну ставку. Базова процентна ставка за кредитом змінювана, та становить на дату укладання додаткової угоди розмір 13,93% річних. Розмір базової процентної ставки визначений за формулою: Індекс UIRD (3 місяці) + 7,00%. Індекс UIRD - український індекс ставок за депозитами фізичних осіб, що розраховується на основі номінальних ставок ринку депозитів фізичних осіб, які оголошуються банками України на строк 3 місяці. На дату укладання додаткової угоди значення індексу береться на дату, що передує даті підписання додаткової угоди, або остання, що опублікована на офіційному сайті Національного банку України.

Банк щокварталу з урахуванням зміни зазначеного індексу переглядає розмір базової процентної ставки. При перегляді розміру базової процентної ставки Банк використовує розмір індексу UIRD, що офіційно визначений на 14 число останнього місяця календарного кварталу або розміру, що є останнім до цієї дати та опублікованим на сайті Національного Банку України, надалі дата перегляду розміру базової процентної ставки. Датою зміни розміру базової процентної ставки за користування кредитом є 1-ше число першого місяця календарного кварталу, що слідує за кварталом, в якому Банк визначив розмір індексу UIRD для розрахунку базової процентної ставки на наступний календарний квартал. Про зміну розміру базової процентної ставки Банк за 15 календарних днів повідомляє Позичальника/Поручителя/Заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон Клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка "Viber"; OTP-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в POS-терміналах; IVR-обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером "Чат Sender", а також за допомогою інших мобільних додатків Банка та інших засобів комунікації.

Зі змісту наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що позивач неодноразово змінював базову процентну ставку, а саме:

- з 20.08.2021 по 31.12.2021 розмір процентної ставки становив 13,93%,

- з 01.01.2022 по 31.03.2022 розмір процентної ставки становив 14,31%,

- з 01.04.2022 по 30.06.2022 розмір процентної ставки становив 14,04%,

- з 01.07.2022 по 30.09.2022 розмір процентної ставки становив 13,63%,

- з 01.10.2022 по 31.12.2022 розмір процентної ставки становив 17,70%,

- з 01.01.2023 по 31.03.2023 розмір процентної ставки становив 18,15%,

- з 01.04.2023 по 30.06.2023 розмір процентної ставки становив 19,00%,

- з 01.07.2023 по 30.09.2023 розмір процентної ставки становив 20,50%,

- з 01.10.2023 по 31.12.2023 розмір процентної ставки становив 21,48%,

- з 01.01.2024 по 31.03.2024 розмір процентної ставки становив 20,65%,

- з 01.04.2024 по 31.08.2024 розмір процентної ставки становив 13,93%.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про зміну базової процентної ставки, як то передбачено умовами укладеної між сторонами додаткової угоди №1 від 19.08.2021 до кредитного договору.

Як правильно зазначено судом першої інстанції відсутність у матеріалах справи визначених умовами договору та чинного законодавства доказів існування правових підстав для встановлення і застосування збільшеної (порівняно із базовим рівнем) процентної ставки унеможливлює доведеність існування у позивача захищуваного суб`єктивного права вимагати виконання відповідачем грошового зобов`язання зі сплати процентів за підвищеною ставкою, а отже - зумовлює і недоведеність порушення такого права відповідачем - як обов`язкових умов для задоволення позову.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що за відсутності належних доказів повідомлення відповідача про зміну базової процентної ставки, відсутні і правові підстави для зміни позивачем базової процентної ставки в сторону збільшення, та у період, коли проценти нараховувались у більшому розмірі, тому правомірним є нарахування процентів у розмірі 13,93% у період з 01.01.2022 по 30.06.2022, та з 01.10.2022 по 01.08.2024.

Щодо періоду нарахування процентів з 01.07.2022 по 30.09.2022 у розмірі 13,63%, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у випадку застосування до такого періоду ставки 13,93%, вона фактично призводить до збільшення розміру позовних вимог щодо періоду нарахування процентів за ставкою нижче базової, яке (збільшення) в силу приписів п.2 ч.1 ст.46 може бути здійснено лише за заявою позивача. Відтак, розмір позовних вимог щодо стягнення процентів за ставкою нижче базової, враховується судом за відсутності у матеріалах справи доказів зменшення такої ставки, оскільки суб`єктивним правом позивача є визначення обсягу позовних вимог у межах тих сум, які він управнений заявляти і доводить наданими доказами, тоді як примусове стягнення більшої суми, ніж підтвердженого належними і допустимими доказами, наданими позивачем у відповідності до його обов`язків за ст.ст.13, 74 ГПК України, є несумісним із приписами ч.1 ст.19 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст.14 Цивільного кодексу України.

При цьому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що відповідач міг самостійно розрахувати процентну ставку, оскільки на сайті Національного Банку України публікується розмір індексу UIRD, з огляду на те, що умовами п.2.1 додаткової угоди до кредитного договору № -ДП-1/1 від 19.08.2021 чітко передбачено, що про зміну розміру базової процентної ставки Банк за 15 календарних днів повідомляє позичальника/ поручителя/заставодавця та інших зобов`язаних за договором осіб, на свій вибір шляхом: відправлення СМС-повідомлень на мобільний телефон клієнта; відправлення повідомлення за допомогою мобільного додатка «Viber»; OTP-паролю; поштового листа; телеграми; повідомлення електронною поштою; повідомлення в банкоматах і терміналах самообслуговування; друку інформації на чеках в POS-терміналах; IVR-обдзвону; комунікації у ПК Приват24, в т.ч. його мобільній версії, комунікації в чаті з персональним менеджером "Чат Sender", а також за допомогою інших мобільних додатків Банка та інших засобів комунікації.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що АТ КБ "ПриватБанк" сумлінно виконувало умови кредитного договору та повідомляло відповідача про зміну розміру базової процентної ставки, що не було взято до уваги судом першої інстанції, з огляду на те, як вже зазначалось, в матеріалах справи відсутні як докази повідомлення відповідача про зміну базової процентної ставки так і посилання на дані обставини в позовній заяві.

Частиною 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає висновки Господарського суду Донецької області законними та обґрунтованими. При цьому, доводи скаржника в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 27.12.2024 у справі №905/1340/24 в оскаржуваній частині без змін як такого, що постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною 1 ст.123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, п.1 ч.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області 27.12.2024 у справі №905/1340/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 26.03.2025.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.А. Пуль