ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2025 р. Справа№ 911/2056/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Мальченко А.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 (повний текст складено та підписано 09.10.2024)

у справі №911/2056/24 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Буздугана Олега Івановича

до Державного підприємства «Чайка»

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

02 серпня 2024 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця Буздугана Олега Івановича (позивач) до Державного підприємства «Чайка» (відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 81 028,71 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача послався на порушення відповідачем умов договору про надання послуг №08/09/2023 від 08.09.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/2056/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Чайка» на користь Фізичної особи-підприємця Буздугана Олега Івановича 50 000,00 грн боргу; 12 813,42 грн пені; 7 500,00 грн штрафу; 1 642,22 грн трьох процентів річних; 4 275,00 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 2 848,70 грн витрат на сплату судового збору.

Відмовлено в іншій частині позову.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми боргу та штрафу, в той же час вимоги про стягнення пені, інфляційних та 3% річних задоволені судом в розмірі, визначеному за власним перерахунком суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 29.10.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 29.10.2024) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в задоволеній частині про стягнення 12 813,42 грн пені; 1 642,22 грн трьох процентів річних; 4 275,00 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції; 2 848,70 грн витрат на сплату судового збору та прийняти нове рішення про відмову у стягненні штрафних санкцій (пені, 3% річних та інфляційних втрат).

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Як правильно було зазначено судом першої інстанції, відповідно до п. 3.5 договору, сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється частково у формі передоплати (авансу), а залишок суми за надані послуги щонеділі або щомісячно сплачується на підставі акту приймання-передачі наданих послуг.

Відтак, сторони у Договорі надали Відповідачу право оплачувати залишок суми за надані послуги щонеділі або щомісячно.

Відповідно до частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у Відповідача крайній строк для здійснення оплати був саме 31.10.2024, а не 08.10.2023 як визначено судом першої інстанції.

У зв`язку з чим, порушення Відповідачем строків оплати по акту надання послуг №02/10/2023 від 02.10.2023 почалося тільки з 01.11.2023. Розмір заборгованості Відповідача станом на 01.11.2023 становив 108 200,00 грн.

Поряд з цим, суд першої інстанції правильно застосував ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача заперечував доводи апелянта, просив апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2056/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/2056/24.

11.12.2024 матеріали справи №911/2056/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

24.12.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 24.12.2024) через підсистему «Електронний суд» представником апелянта подано заяву про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію №814 від 24.12.2024 про сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 633,60 грн.

Після виходу головуючого судді у справі Скрипки І.М. з відпустки (31.12.2024-14.01.2025), судді Хрипуна О.О. з відпустки (01.01.2025 - 14.01.2025), судді Мальченко А.О. (з відпустки з 24.12.2024 та з лікарняного), колегія суддів, дослідивши матеріали справи, апеляційної скарги та заяви про усунення недоліків апеляційної скарги, встановила, що апелянт усунув недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/2056/24; вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

08 вересня 2023 між фізичною особою-підприємцем Буздуганом Олегом Івановичем (позивач) та Державним підприємством «Чайка» (відповідач) був укладений договір про надання послуг №08/09/2023 (договір).

Згідно п. 1.1. договору, позивач зобов`язується за завданням відповідача надати послуги автоспецтехніки (надалі послуги), яка зазначена в додатку (додатках) та/або рахунку на оплату, до цього договору, а відповідач зобов`язується прийняти надані послуги і оплатити їх на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.5. договору, сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється частково у формі передоплати (авансу), а залишок суми за надані послуги щонеділі або щомісячно сплачується на підставі акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 3.6. договору, позивач складає та направляє відповідачу авансові рахунки для сплати за надання послуг. Оплата рахунку позивачем здійснюється впродовж 2-х робочих днів з моменту його отримання. Після оплати рахунку, останній приступає до надання послуг за цим договором. За результатами надання послуг позивач щонеділі або щомісячно складає та направляє відповідачу на його поштову адресу акт приймання-передачі наданих послуг, який відповідач підписує протягом 2-х календарних днів з моменту його отримання від позивача або у разі не згоди з умовами акту впродовж 2-х днів письмово надсилає свої вмотивовані заперечення позивачу.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині зобов`язань, до повного їх виконання (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.2. договору встановлено, що у разі відсутності заперечень сторін, цей договір автоматично продовжується на наступний рік та на тих же умовах, кількість таких пролонгацій необмежена.

У п. 1.1. договору сторони погодили, що позивач зобов`язується за завданням відповідача надати послуги автоспецтехніки (надалі послуги), яка зазначена в додатку (додатках) та/або рахунку на оплату, до цього договору, а відповідач зобов`язується прийняти надані послуги і оплатити їх на умовах, передбачених цим договором.

До матеріалів справи долучені копії рахунків-фактур: №08/09/2023 від 08.09.2023 року, на суму 43 800,00 грн.; №19/09/2023 від 19.09.2023 року, на суму 24 000,00 грн.; №25/09/2023 від 25.09.2023 року, на суму 120 000,00 грн.; №02/10/2023 від 02.10.2023 року, на суму 102 000,00 грн.

За твердженнями представника позивача, на виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 246 000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг №02/10/2023 від 02.10.2023 року, копія якого долучена до матеріалів справи, проте відповідач надані позивачем послуги оплатив частково, а саме на суму 196 000,00 грн., що підтверджується фільтрованою випискою по рахунку позивача за період з 01.09.2023 року по 19.07.2024 року та платіжними інструкціями: №10970 від 08.09.2023 року, на суму 43 800,00 грн.; №@2РL335428 від 19.09.2023 року, на суму 24 000,00 грн.; №8 від 29.09.2023 року, на суму 20 000,00 грн.; №166 від 20.10.2023 року, на суму 50 000,00 грн.; №335 від 16.11.2023 року, на суму 18 200,00 грн.; №419 від 30.11.2023 року, на суму 20 000,00 грн.; №662 від 01.02.2023 року, на суму 10 000,00 грн.; №162 22.04.2023 року, на суму 5 000,00 грн.; №258 від 25.04.2023 року, на суму 5 000,00 грн., копії яких також долучені до матеріалів справи.

З метою досудового врегулювання спору, представник позивача направив на адресу відповідача претензію №21/06 від 21.06.2024 щодо сплати заборгованості у розмірі 50 000,00 грн. в досудовому порядку поштовим відправленням №332, яке відповідач отримав 27 червня 2024, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, фіскальним чеком, накладною та повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких долучені до матеріалів справи.

Оскільки відповідач надані позивачем послуги оплатив частково, позивач звернувся до суду та просив стягнути з відповідача борг у сумі 50 000,00 грн.

Одночасно заявив про стягнення 12 813,42 грн. пені; 7 500,00 грн. штрафу; 1 642,22 грн. трьох процентів річних; 4 275,00 грн. суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Вказане рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позову про стягнення 12 813,42 грн пені, 1 642,22 грн трьох процентів річних, 4 275,00 грн суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції, а тому виходячи з положень ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 246 000,00 грн., що підтверджується актом надання послуг №02/10/2023 від 02.10.2023 року, копія якого долучена до матеріалів справи, а відповідач оплатив їх частково, а саме на суму 196 000,00 грн., підтверджується фільтрованою випискою по рахунку позивача за період з 01.09.2023 року по 19.07.2024 року та платіжними інструкціями: №10970 від 08.09.2023 року, на суму 43 800,00 грн.; №@2РL335428 від 19.09.2023 року, на суму 24 000,00 грн.; №8 від 29.09.2023 року, на суму 20 000,00 грн.; №166 від 20.10.2023 року, на суму 50 000,00 грн.; №335 від 16.11.2023 року, на суму 18 200,00 грн.; №419 від 30.11.2023 року, на суму 20 000,00 грн.; №662 від 01.02.2023 року, на суму 10 000,00 грн.; №162 22.04.2023 року, на суму 5 000,00 грн.; №258 від 25.04.2023 року, на суму 5 000,00 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Документів, що підтверджували б оплату боргу перед позивачем або спростовували доводи позивача, відповідачем не надано, у зв`язку з чим судом задоволено позов про стягнення 50 000,00 грн. заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Пунктом 4.3. договору встановлено, шо за несвоєчасну сплату виконавцю оплати передбачену цим договором замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення платежу. У разі прострочення оплати більш ніж на 90 днів, додатково замовник сплачує виконавцю штраф у розмірі 15% від суми простроченого платежу.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31 грудня 2023 року, а в частині зобов`язань, до повного їх виконання (п. 5.1. договору).

Відповідно до п. 5.2. договору, у разі відсутності заперечень сторін, цей договір автоматично продовжується на наступний рік та на тих же умовах, кількість таких пролонгацій необмежена.

Господарський суд під час вирішення спору з`ясовує обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснює оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснений неправильно, то господарський суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості.

Ця правова позиція викладена у постановах Верховного Суду в справі № 922/2216/18 від 14.01.2021, у справі №910/1389/18 від 05.03.2018.

Згідно ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 3.5. договору, сторони погодили, що оплата за надані послуги здійснюється частково у формі передоплати (авансу), а залишок суми за надані послуги щонеділі або щомісячно сплачується на підставі акту приймання-передачі наданих послуг.

У п. 3.5. договору встановлений обов`язок відповідача повністю оплатити надані послуги щонеділі або щомісяця, що вносить невизначеність.

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою (постанови Верховного Суду від 30.01.2024 року в справі №910/903/23, від 04.10.2023 року в справі №910/11489/22, від 18.03.2021 року в справі №910/9525/19, від 10.12.2019 року в справі №910/878/19).

Оскільки акт надання послуг №02/10/2023 на суму 246 000,00 грн., підписаний сторонами 02 жовтня 2023, відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги не пізніше 08 жовтня 2023 року, а не 05 жовтня 2023, як помилково вважає позивач.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Визначаючи розмір пені в сумі 12 813,42 грн., що підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд виходив з наступного розрахунку:

- враховуючи період заборгованості з 09 жовтня 2023 до 20 жовтня 2023, суму боргу в розмірі 158 000,00 грн. та часткову оплату 20 жовтня 2023 в сумі 50 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що в період з 09 жовтня 2023 до 20 жовтня 2023 становила 20,00 %, складає 2 077,81 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 21 жовтня 2023 до 16 листопада 2023, суму боргу в розмірі 108 200,00 грн. та часткову оплату 16 листопада 2023 в сумі 18 200,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що в період з 21 жовтня 2023 до 26 жовтня 2023 становила 20,00 %, з 27 жовтня 2023 до 16 листопада 2023 становила 16,00 %, складає 2 703,52 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 17 листопада 2023 до 30 листопада 2023, суму боргу в розмірі 90 000,00 грн. та враховуючи часткову оплату 30 листопада 2023 в сумі 20 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що в період з 17 листопада 2023 до 30 листопада 2023 становила 16,00 %, складає 1 104,66 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 01 грудня 2023 до 01 лютого 2024, суму боргу в розмірі 70 000,00 грн. та часткову оплату 01 лютого 2024 в сумі 10 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що в період з 01 грудня 2023 до 14 грудня 2023 становила 16,00 %, а з 15 грудня 2023 до 01 лютого 2024 становила 15,00 %, складає 3 673,33 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 02 лютого 2024 до 08 квітня 2024, суму боргу в розмірі 60 000,00 грн., облікову ставку Національного банку України, що в період з 02 лютого 2024 до 14 березня 2024 становила 15,00 %, а з 15 березня 2024 до 08 квітня 2024 становила 14,50 %, складає 3 254,10 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Визначаючи розмір 3% річних в сумі 1 642,22 грн., що підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд виходив з наступного розрахунку:

- враховуючи період заборгованості з 09 жовтня 2023 до 20 жовтня 2023, що складає 12 днів, суму боргу в розмірі 158 000,00 грн. та часткову оплату 20 жовтня 2023 в сумі 50 000,00 грн., становлять 155,84 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 21 жовтня 2023 року до 16 листопада 2023, що складає 27 днів, суму боргу в розмірі 108 200,00 грн. та часткову оплату від 16 листопада 2023 в сумі 18 200,00 грн., становлять 240,12 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 17 листопада 2023 до 30 листопада 2023, що складає 14 днів, суму боргу в розмірі 90 000,00 грн. та часткову оплату 30 листопада 2023 в сумі 20 000,00 грн., становлять 103,56 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 01 грудня 2023 до 01 лютого 2024, що складає 63 дні, суму боргу в розмірі 70 000,00 грн. та часткову оплату 01 лютого 2024 в сумі 10 000,00 грн., становлять 361,97 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 02 лютого 2024 до 22 квітня 2024, що складає 81 день, суму боргу в розмірі 60 000,00 грн. та часткову оплату 22 квітня 2024 в сумі 5 000,00 грн., становлять 398,36 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 23 квітня 2024 до 25 квітня 2024, що складає 3 дні, суму боргу в розмірі 55 000,00 грн. та часткову оплату 25 квітня 2024 в сумі 5 000,00 грн., становлять 13,52 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 26 квітня 2024 до 24 липня 2024, що складає 90 днів, суму боргу в розмірі 50 000,00 грн., становлять 368,85 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожний період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж повинен бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому повинен бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо оплату заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без враховування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням цього місяця.

Визначаючи розмір інфляційних втрат в сумі 4 585,42 грн., що підлягає стягненню з відповідача, місцевий господарський суд виходив з наступного розрахунку:

- враховуючи період заборгованості з 09 жовтня 2023 до 20 жовтня 2023, індекс інфляції в жовтні 2023 - 100,8 %, суму боргу в розмірі 158 000,00 грн. та часткову оплату 20 жовтня 2023 в сумі 50 000,00 грн., складає 1 264,00 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 21 жовтня 2023 до 16 листопада 2023, враховуючи індекс інфляції в листопаді 2023 - 100,5 %, суму боргу в розмірі 108 200,00 грн. та часткову оплату 16 листопада 2023 в сумі 18 200,00 грн., складає 541,00 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 01 грудня 2023 до 01 лютого 2024, індекси інфляції: у грудні 2023 - 100,7 %; у січні 2024 - 100,4%, суму боргу в розмірі 70 000,00 грн. та часткову оплату 01 лютого 2024 в сумі 10 000,00 грн., складає 771,96 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 02 лютого 2024 до 22 квітня 2024 , індекси інфляції: у лютому 2024 -100,3 %; у березні 2024 - 100,5 %; у квітні 2024 - 100,2 %, суму боргу в розмірі 60 000,00 грн. та часткову оплату 22 квітня 2024 в сумі 5 000,00 грн., становлять 601,86 грн.;

- враховуючи період заборгованості з 26 квітня 2024 до 24 липня 2024, індекси інфляції: у травні 2024 - 100,6 %; у червні 2024 - 102,2 %; у липні 2024 - 100,0 %, суму боргу в розмірі 50 000,00 грн., складає 1 406,60 грн.

Посилання апелянта на те, що у Відповідача крайній строк для здійснення оплати був саме 31.10.2024, а не 08.10.2023 як визначено судом першої інстанції, колегією суддів відхиляються, оскільки акт надання послуг №02/10/2023 на суму 246 000,00 грн., підписаний сторонами 02 жовтня 2023, відповідач повинен був оплатити надані позивачем послуги не пізніше 08 жовтня 2023.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чайка» на рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/2056/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 09.10.2024 у справі №911/2056/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державного підприємства «Чайка».

4. Матеріали справи №911/2056/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.О. Хрипун

А.О. Мальченко