ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. Справа№ 911/408/17

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Буравльова С.І.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

ФОП Корякін Д.В. особисто

Арбітражний керуючий Филик А.І. за посвідченням

від ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі": Шматко В.О. за довіреністю

від ЦМУМЮ: Михайлов А.І. за посвідченням

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024

у справі №911/408/17 (суддя Лутак Т.В.)

за заявою Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 відмовлено у задоволенні клопотання комітету кредиторів про відсторонення та припинення повноважень арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ФОП Корякін Д.В. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 та прийняти нове рішення, яким відсторонити та припинити повноваження арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф"; призначити ліквідатором боржника арбітражного керуючого Вернигору В.П.

Згідно витягу з протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 17.12.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Буравльов С.І., Коротун О.М.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 у справі №911/408/17, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/408/17.

25.12.2024 року супровідним листом Господарського суду Київської області №02-04/911/408/17 від 20.12.2024 року витребувані матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

30.12.2024 через систему "Електронний суд" від скаржника надійшло клопотання про доповнення або зміну апеляційної скарги.

Слід зазначити, що головуючий суддя Остапенко О.М. з 20.12.2024 по 13.01.2024 року перебував у відпустці, тому справу фактично передано судді 14.01.2025 року.

У зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.01.2025 року для розгляду справи №911/408/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Буравльов С.І.

Ухвалою суду від 03.02.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Корякіна Д.В. на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скарга та призначено справу до розгляду на 20.03.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданих через систему "Електронний суд" відзиві на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Филик А.І. просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Скаржник в судовому засіданні 20.03.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 та прийняти нове рішення, яким відсторонити та припинити повноваження арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф"; призначити ліквідатором боржника арбітражного керуючого Вернигору В.П.

Арбітражний керуючий Филик А.І. та представник ЦМУМЮ, якого було допущено судом до участі в судовому засіданні, проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі" в судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

20.03.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа №911/408/17 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф", провадження в якій порушено ухвалою суду від 06.03.2017 в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Господарського суду Київської області від 20.03.2017 боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Фесенка Є.М.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.02.2024 ліквідатором Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" призначено арбітражного керуючого Филика А.І.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2024 замінено кредитора у справі №911/408/17 - ТОВ "Софт-Плюс" його процесуальним правонаступником - ФОП Корякіним Д.В.

01.11.2024 ФОП Корякін Д.В. від імені комітету кредиторів звернувся до Господарського суду Київської області із заявою про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі та призначенням арбітражного керуючого Вернигору В.П. ліквідатором у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

В обґрунтування вищезазначеної заяви ФОП Корякін Д.В. посилається на абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, яким передбачено право комітету кредиторів в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності таких підстав.

Крім того, до Господарського суду Київської області від арбітражного керуючого Вернигори В.П. надійшла заява про участь у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

За наслідками розгляду заявлених вимог ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 відмовлено у задоволенні клопотання комітету кредиторів про відсторонення та припинення повноважень арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що подана заява про відсторонення арбітражного керуючого подана за відсутності вмотивованого рішення комітету кредиторів і недоведеності кредитором наявності порушення його прав або законних інтересів, а відтак є необґрунтованою.

ФОП Корякін Д.В. з даною ухвалою суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі, з урахуванням доповнень до неї, посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками Господарського суду Київської області та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства ліквідатор - це арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури.

Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності (ч. 1 ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства). Вимоги до арбітражного керуючого визначені положеннями ст. 11 Кодексу України з процедур банкрутства

Права та обов`язки арбітражного керуючого визначені ст. 12 КУзПБ.

Так, згідно з ч. 3 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий під час здійснення своїх повноважень є незалежним. Забороняється будь-який незаконний вплив, тиск або втручання в діяльність арбітражного керуючого.

Арбітражний керуючий має здійснювати неупереджене правозастосування, діючи з додержанням принципів незалежності і самостійності. Передумовою набуття незалежності і збереження самостійності є виключення, або зведення до мінімуму суб`єктивного фактору при призначенні та відстороненні арбітражного керуючого.

Абзацом 1 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень здійснюється господарським судом за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою у разі:

1) невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на арбітражного керуючого;

2) зловживання правами арбітражного керуючого;

3) подання до суду неправдивих відомостей;

4) відмови арбітражному керуючому в наданні допуску до державної таємниці або скасування раніше наданого допуску, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов`язків, визначених цим Кодексом;

5) припинення діяльності арбітражного керуючого;

6) наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів (абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства).

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства якщо заяву про відсторонення арбітражного керуючого подано не учасником провадження у справі, така заява залишається судом без розгляду.

Відповідно до абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства комітет кредиторів має право в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності таких підстав.

За наявності підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень або за клопотанням комітету кредиторів господарський суд протягом 14 днів постановляє ухвалу про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень (абз. 5 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що законодавцем визначено три випадки (і відповідні їм підстави) відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень:

- за заявою самого арбітражного керуючого - абз. 1 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства;

- за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою господарського суду за наявністю підстав, визначених у самому Кодексі - абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства;

- за клопотанням комітету кредиторів незалежно від наявності підстав - абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відсторонення арбітражного керуючого від виконання відповідних повноважень у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого не викликає непорозумінь, ця норма у судовій практиці застосовується як імперативна, що не потребує додаткових роз`яснень з приводу її застосування.

Реалізація арбітражним керуючим права на дострокове припинення його повноважень у справі про банкрутство не може бути поставлена в залежність від обставин оскарження його дій (бездіяльності) учасниками справи про банкрутство; водночас, подання арбітражним керуючим заяви про його звільнення від виконання повноважень у справі про банкрутство не звільняє господарський суд від обов`язку розглянути скаргу (скарги) учасників справи на дії (бездіяльність) такого арбітражного керуючого в період виконання ним відповідних повноважень та надати вимогам скаржника (скаржників) належну правову оцінку.

Така правова позиція, зокрема, висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2020 у справі № 5023/2005/15. І хоча така правова позиція висловлена на підставі аналізу норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", вона є актуальною і під час застосування норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Наступним з випадків відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень є відсторонення за клопотанням учасника провадження у справі або за власною ініціативою господарського суду за наявністю підстав, визначених у самому Кодексі.

Такі підстави визначені пунктами 1 - 6 абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства та пов`язані із встановленням у різній формі фактів невиконання або неналежного виконання арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків, або існування обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень.

Повноваження ліквідатора передбачені, зокрема, ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено); а відповідно до ч. 1 ст. 13 Кодексу України з процедур банкрутства під час здійснення своїх повноважень арбітражний керуючий є незалежним.

Колегія суддів зауважує, що статус арбітражного керуючого характеризується не лише сукупністю прав та обов`язків останнього, а й ефективністю та невідворотністю інституту дисциплінарної відповідальності арбітражного керуючого за свої дії (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.07.2018 у справі № 910/18129/17).

Тому, під час розгляду питання про відсторонення арбітражного керуючого у справі з підстав, встановлених пунктами 1 - 6 абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд користуючись правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом, має з`ясувати та перевірити належність виконання арбітражним керуючим визначених законом обов`язків, чи встановити інші обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень, в залежності від чого ухвалити відповідне рішення.

Рішення суду про відсторонення арбітражного керуючого з підстав, передбачених пунктами 1 - 6 абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства має бути достатньо обґрунтованим, з достеменним встановленням факту невиконання або неналежного виконання арбітражним керуючим обов`язків, визначених Кодексом України з процедур банкрутства, чи встановленням інших обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень.

Імперативною нормою Кодексу України з процедур банкрутства (абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства) комітету кредиторів надане право у будь-який час (що фактично означає - на будь-якій судовій процедурі банкрутства) звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень, при цьому вказана правова норма прямо вказує на незалежність такого клопотання від наявності підстав відсторонення арбітражного керуючого.

Крім того, частиною 8 ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення про звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого.

Реалізуючи функцію формування єдиної правозастосовної практики щодо правильного застосування норми права, а саме абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19 зазначила таке.

Так, відповідна норма - абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, якою передбачено право комітету кредиторів у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав, викладена з достатньою чіткістю і ясністю, що виключає можливість її неоднозначного тлумачення.

Таке право комітету/зборам кредиторів надано законодавцем з метою забезпечення прав кредиторів у судових процедурах банкрутства, підвищення як їх впливу на саму процедуру так і їх відповідальності, прискорення строків проведення такої процедури шляхом заміни одного арбітражного керуючого на іншого, який має довіру комітету/зборів кредиторів та може, на думку кредиторів виконувати повноваження у справі більш ефективно.

Проте, поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності, суттєве значення має принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута.

Отже, суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи.

Разом з тим, слід зазначити, що процедура відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень в кінцевому підсумку охоплюється компетенцією суду.

Рішення комітету кредиторів не може мати для господарського суду заздалегідь встановленої сили і має оцінюватися відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України.

У разі надходження клопотання від комітету кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого, господарський суд зобов`язаний щонайменше перевірити дотримання порядку скликання та проведення загальних зборів та/або комітету кредиторів, законність обрання/формування загальними зборами кредиторів комітету кредиторів, прийняте зборами кредиторів чи комітетом кредиторів рішення та реалізацію цього рішення через відповідне клопотання до господарського суду в порядку ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Європейського суду з прав людини "Олюджіч проти Хорватії"). Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Мала проти України", "Богатова проти України").

Більш того, у визначенні справедливого судового розгляду справи сторін не можна не враховувати загальні фактичні та юридичні обставини справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Станкевич проти Польщі").

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду; відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" та у справі "Руїз Матеос проти Іспанії").

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Де Куббер проти Бельгії" та у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії" наголошується про те, що правосуддя має не тільки чинитися, також має бути видно, що воно чиниться. На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Якщо помилка національного суду щодо питань права або факту є настільки очевидною, що її можна кваліфікувати як "явну помилку" (тобто помилку, якої б не міг припуститися розумний суд) вона може порушити справедливість провадження (рішення Європейського суду з прав людини "Хамідов проти Росії").

З наведеного вище вбачається, що за змістом ст. 6 Конвенції та усталеної практики Європейського суду з прав людини однією із іманентних ознак справедливої судової процедури є мотивоване, аргументоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін і диспозитивність.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту статей 161, 162, 166, 167, 168, 169, 170 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що за загальним правилом, і заяви по суті справи, і заяви з процесуальних питань мають містити підстави заяви (клопотання, заперечення).

Одним із принципів господарського судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 11 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України). Учасники справи мають право зокрема, подавати заяви та клопотання (п. 3 ч. 1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України). У відповідності до ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України зловживанням процесуальними правами визнаються дії, що суперечать завданню господарського судочинства, невичерпний перелік яких наведений у пунктах 1 - 5 частини 2 цієї статті, серед яких "заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення", "подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер", "завідомо безпідставне залучення особи" тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що хоча абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства комітету кредиторів і надано право у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав, комітет кредиторів не позбавлений можливості навести у відповідному клопотанні підстави прийнятого рішення, не охоплені пунктами 1 - 6 абз. 2 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства. Такими підставами можуть бути зокрема, загальна тривалість процедур банкрутства, недосягнення позитивних фінансових результатів у процедурі санації тощо, не пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків або існуванням обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень.

Разом з тим, оскільки абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства комітету кредиторів надано право у будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень не залежно від наявності підстав - здійснення цього права саме по собі не може apriori свідчити про зловживання комітетом кредиторів боржника процесуальними правами, наданими йому як учаснику у справі про банкрутство.

Однак, господарський суд у разі надходження клопотання комітету кредиторів про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень без зазначення підстав, що є виключенням із загального правила про процесуальний обов`язок учасника справи зазначати підстави заяви (клопотання, заперечення), під час розгляду відповідного клопотання зобов`язаний, поряд із встановленням обставин дотримання порядку скликання та проведення загальних зборів та/або комітету кредиторів, законність обрання/формування загальними зборами кредиторів комітету кредиторів, прийняте зборами кредиторів чи комітетом кредиторів рішення та реалізацію цього рішення через відповідне клопотання до господарського суду в порядку ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, вжити заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 20.05.2021 у справі № 922/3369/19.

Твердження скаржника про те, що дана позиція є неактуальною, оскільки до абзацу 10 ч. 4 ст. 28 КУзПБ було внесено відповідні зміни згідно із законом №2971-ІХ від 20.03.2023 року, апеляційним судом відхиляються з тих підстав, що наведеним законом абзац десятий після слів "від наявності" було доповнено словом "таких", тобто кардинально дана норма закону, а відтак і правове регулювання спірних правовідносин жодним чином не змінились.

Як вбачається з матеріалів справи, до складу комітету кредиторів у справі №911/408/17 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" входять ФОП Корякін Д.В. (78 голосів) та Броварський міськрайонний центр зайнятості (2 голоси).

Також, у даній справі наявні кредитори з правом дорадчого голосу, а саме: Жарков О.Ю., ПрАТ "ДТЕК Київські регіональні електромережі", ГУ ПФУ у Київській області, ГУ ДПС у Київській області.

Крім того, у даній справі бере участь Фонд державного майна України.

Згідно наявних у матеріалах справи доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що 31.10.2024, на вимогу ФОП Корякіна Д.В., в режимі відеоконференції за допомогою програми Zoom у відповідності до п. 1-6 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, було проведено засідання комітету кредиторів у справі №911/408/17 про банкрутство ДП "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

На вказаному засіданні комітетом кредиторів у справі № 911/408/17 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" (протокол від 31.10.2024 з додатком - носієм відеозапису засідання комітету кредиторів від 31.10.2024) прийнято рішення звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення та припинення повноважень арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" та про призначення арбітражного керуючого Вернигори В.П. ліквідатором у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф"; уповноважено члена комітету кредиторів ФОП Корякіна Д.В. на звернення до господарського суду з клопотанням про відсторонення та припинення повноважень арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" та про призначення арбітражного керуючого Вернигори В.П. ліквідатором у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

Зі змісту протоколу від 31.10.2024 з додатком вбачається, що у вказаному засіданні комітеті кредиторів брали участь ФОП Корякін Д.В. та арбітражний керуючий Филик А.І., інші учасники справи №911/408/17 не були присутні.

Судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів вірно встановлено відсутність порушень в організації та проведенні засідання комітету кредиторів ДП "Рожниторф" ДП "Київторф", яке відбулось 31.10.2024.

Колегія суддів звертає увагу, що у протоколі засідання комітету кредиторів у справі №911/408/17 про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" від 31.10.2024 не зазначено жодної підстави для відсторонення та припинення повноважень арбітражного керуючого Филика А.І. у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

При цьому, у заяві про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі, ФОП Корякін Д.В. посилається на абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства як на імперативну норму, якою передбачено, що комітет кредиторів має право в будь-який час звернутися до господарського суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень незалежно від наявності таких підстав.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписами ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець закріпив право учасника провадження у справі про банкрутство та комітету кредиторів боржника звертатись до суду з клопотанням про відсторонення арбітражного керуючого від виконання ним своїх повноважень, а до повноважень суду - відсторонення арбітражного керуючого, в тому числі ліквідатора, від виконання повноважень у відповідний строк.

Водночас, клопотання про відсторонення арбітражного керуючого має бути обґрунтованим та вмотивованим. У ньому, зокрема, може надаватися оцінка професійним якостям арбітражного керуючого, його компетентності, доброчесності під час виконання повноважень арбітражного керуючого та інше.

Однак, у будь-якому випадку, таке мотивування повинно враховувати принцип незалежності арбітражного керуючого (ч. 1 ст. 13 Кодексу України з процедур банкрутства).

Разом з цим, суд звертає увагу, що у випадку подачі комітетом кредиторів клопотання про відсторонення арбітражного керуючого, задоволення такого клопотання є правом, а не обов`язком суду та воно не може бути безумовною підставою для його відсторонення.

У зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати мотиви цього клопотання через призму принципу незалежності арбітражного керуючого. Порушення вказаного принципу може привести до процесуальних зловживань з боку комітету кредиторів з метою зміни кожного арбітражного керуючого, який буде призначатися господарським судом відповідно до процедури, встановленої Кодексом України з процедур банкрутства, що у свою чергу негативно позначиться на ефективності здійснення процедури банкрутства в цілому.

Слід мати на увазі, що після призначення арбітражного керуючого у справі про банкрутство, на нього покладаються відповідні обов`язки в залежності від введеної процедури. Кодекс України з процедур банкрутства встановлює гарантії діяльності арбітражного керуючого як суб`єкта незалежної професійної діяльності, в тому числі право на отримання грошової винагороди за виконання своїх повноважень (п. 3 ч. 1 ст. 12 Кодексу України з процедур банкрутства). Тобто, після призначення арбітражного керуючого у справі про банкрутство, він має легітимні очікування як суб`єкт, який призначений господарським судом, на дотримання своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що безпідставне відсторонення арбітражного керуючого не допускається як таке, що порушує права та законні інтереси арбітражного керуючого, принципи його діяльності та завдає шкоду ефективності процедури банкрутства.

Як вже зазначалося вище, рішення комітету кредиторів (протокол від 31.10.2024 з додатком - носієм відеозапису засідання комітету кредиторів від 31.10.2024), а також заява б/н від 01.11.2024 (вх. № 3945 від 01.11.2024) не містять посилання на будь-які обставини, зокрема, на загальну тривалість ліквідаційної процедури, недосягнення позитивних фінансових результатів у процедурі тощо, не пов`язані з невиконанням або неналежним виконанням арбітражним керуючим покладених на нього обов`язків або існуванням обставин, що об`єктивно унеможливлюють виконання арбітражним керуючим відповідних повноважень, а єдиною підставою для відсторонення арбітражного керуючого Филика А.І. від виконання повноважень ліквідатора Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" заявник вказує на дане комітету кредиторів положенням абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства право на звернення з відповідним клопотанням.

Отже, вищевказані обставини свідчать про те, що в даному випадку вимога ФОП Корякіна Д.В. про відсторонення арбітражного керуючого Филика А.І. від виконання повноважень ліквідатора у даній справі є безпідставною і ґрунтується виключно на відповідному протокольному рішенні комітету кредиторів ДП "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

При цьому, зазначення скаржником у доповненнях до апеляційної скарги низки порушень, яких, на його думку, допустився ліквідатор при виконанні своїх повноважень, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки такі підстави не зазначались в обґрунтування заявленого суду клопотання, що в свою чергу, відповідає приписам ч. 5 ст. 269 ГПК України, згідно якої у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

При цьому колегія суддів зауважує, що арбітражного керуючого Филика А.І. було призначено ліквідатором банкрута у даній справі саме за клопотанням комітету кредиторів в особі ТОВ "Софт-Плюс", правонаступником якого є ФОП Корякін Д.В., з урахуванням відсутності заперечень інших кредиторів.

Поміж іншого, матеріали справи також не містять доказів оскарження кредиторами дій чи бездіяльності арбітражного керуючого Филика А.І. під час виконання ним обов`язків ліквідатора у даній справі.

Слід також зазначити, що відсутні докази вчинення дій чи допущення бездіяльності арбітражним керуючим Филиком А.І., які можна було б розцінити як невиконання або неналежного виконання обов`язків, покладених на ліквідатора положеннями ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, що в розумінні приписів ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для відсторонення його від виконання повноважень ліквідатора.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не доведено, що заміна в даному випадку ліквідатора, зокрема на арбітражного керуючого Вернигору В.П., сприятиме пришвидшенню та ефективності досягнення мети ліквідаційної процедури Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф".

Разом з тим, апеляційний господарський суд зазначає, що норма права, передбачена абз. 4 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства, може бути безумовною підставою відсторонення арбітражного керуючого від виконання обов`язків за умови, що таке рішення відповідає інтересам усіх кредиторів, а не для вирішення одним кредитором (нехай і тим, що має найбільше голосів) своїх особистих інтересів у справі, через втручання в роботу ліквідатора і неврахування інтересів інших учасників справи та, зокрема, інших членів комітету кредиторів, а також думки інших кредиторів, які мають право дорадчого голосу у зборах та у комітету кредиторів.

Колегією суддів при перегляді заяви про відсторонення арбітражного керуючого не встановлені порушення права комітету кредиторів та окремих кредиторів як осіб, що звернулися до суду за захистом своїх прав та інтересів від ліквідатора.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява ФОП Корякіна Д.В. про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі подана за відсутності вмотивованого рішення комітету кредиторів і недоведеності кредитором наявності порушення його прав або законних (легітимних) інтересів, є необґрунтованою, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

Разом з тим, зважаючи на відмову у задоволенні вищевказаної заяви, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що заяву арбітражного керуючого Вернигори В.П. про участь у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" слід залишити без розгляду.

Стосовно доводів про порушення судом строків розгляду такої заяви по суті вимог суд зазначає наступне.

Як зазначає скаржник та підтверджується матеріалами справи, заяву про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень у справі та призначення арбітражного керуючого Вернигору В.П. ліквідатором у справі про банкрутство ДП "Рожниторф" Державного підприємства "Київторф" подано суду 01.11.2024 року та, відповідно, розглянуто по суті з прийняттям відповідного судового рішення лише 16.12.2024 року.

Таким чином, судом першої інстанції порушено встановлені ст. 28 КУзПБ строки розгляду такої заяви по суті вимог (14 днів).

Водночас, судова колегія зауважує, що згідно ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Фрідлендер проти Франції", рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з цим, колегія суддів також звертає увагу, що 24.02.2022 Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

Згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що хоча судом першої інстанції і не було дотримано встановлені КУзПБ строки, проте вказане порушення зумовлено об`єктивними причинами, втому числі призначення нового складу суду та необхідність ознайомлення з матеріалами справи, і таке порушення не можна розцінювати як порушення розумних строків розгляду справи судом.

Більш того, судом апеляційної інстанції не встановлено жодних фактів зволікання місцевого господарського суду з розглядом справи та безпідставного відкладення такого розгляду на іншу дату.

Окрім того, дане порушення не призвело до порушення прав учасників провадження у справі, в тому числі і прав Корякіна Д.В., а тому вищенаведені скаржником порушення судом норм процесуального права не є обов`язковими та беззаперечними підставами для скасування судового рішення внаслідок порушення норм процесуального права згідно ч.3 ст.277 ГПК України, оскільки з рештою не призвели до прийняття неправильного рішення по суті спору.

Посилання скаржника на порушення місцевим господарським судом норм процесуального права в частині не зазначення в ухвалі суду місця її постановлення, імен (найменувань) усіх учасників провадження у справі, а також дати складання повної ухвали , колегією суддів відхиляються, як безпідставні та такі, що не відповідають дійсності, оскільки така ухвала відповідає вимогам ст.234 ГПК України та містить вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини із зазначенням всіх необхідних їх складових елементів.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Щодо вимог про постановлення окремої ухвали стосовно допущення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 10 ст. 246 ГПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Разом з тим, суд зазначає, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Більш того, суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

При цьому, судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ФОП Корякіна Д.В. не було встановлено порушень місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, і, як наслідок, підстав для постановлення відносно нього окремої ухвали, у зв`язку із чим таке клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги ФОП Корякіна Д.В. і скасування ухвали Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у даній справі, така апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно ст.129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича на ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 16.12.2024 року у справі №911/408/17 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 26.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.І. Буравльов

Б.В. Отрюх