УХВАЛА

м. Київ

27.03.2025Справа № 910/3505/25

Суддя Господарського суду міста Києва Турчин С.О., розглянувши

заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1

до 1. Міністерства юстиції України

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал"

про визнання протиправним та скасування наказу в частині

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал", в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 20.01.2025 № 153/5, що прийнятий на підставі висновку центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 11.11.2024 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Вей Капітал" від 25.10.2024 № 25_10/24_2, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.10.2024 за № СК-5282-24, в частині визнання вчиненою з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" та анулювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань реєстраційної дії від 01.07.2024 №129027911 "Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу".

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказ Міністерства юстиції України від 20.01.2025 № 153/5 в оскаржуваній частині є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

24.03.2025 ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить суд:

заборонити державним реєстраторам, в тому числі будь-яким приватним та державним нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, які уповноважені відповідно до законодавства України здійснювати (проводити) реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснювати (проводити) державну реєстрацію внесення будь-яких змін до статуту, відомостей про склад учасників та розміру їх часток у статутному капіталі, кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), розмір статутного капіталу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відносно Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс".

В обґрунтування необхідності забезпечення позову заявник зазначає, що за результатами проведення зборів кредиторів від 21.03.2025 було схвалено план санації боржника ТОВ "Комплекс Агромарс", згідно із яким передбачено збільшення статутного капіталу зазначеної юридичної особи на ,20 грн (в плані санації - ,20 грн). Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у майбутньому збільшення статутного капіталу ТОВ "Комплекс Агромарс" за результатами проведення процедури санації передбачатиме внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань і вчинення відповідних реєстраційних дій. Водночас, у разі задоволення позовних вимог у цій справі та скасування наказу від 20.01.2025 № 153/5 в оскаржуваній частині, буде неможливо відновити в Єдиному державному реєстрі відомості щодо розміру статутного капіталу ТОВ "Комплекс Агромарс" у сумі 8,00 грн, адже на той час вже будуть інші відомості щодо розміру статутного капіталу даної юридичної особи в сумі ,20 грн (в плані санації - ,20 грн).

Відповідно до вимог ч.1 ст.136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (ч.2 ст.136 ГПК України).

Положеннями ч.1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У цій справі позивач звернувся до суду з немайновою позовною вимогою, зокрема визнання протиправним та скасування наказу в частині, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічний висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

У розумінні положень господарського процесуального законодавства обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Дослідивши та надаючи оцінку за правилами статті 86 ГПК України надані заявником доказам та наведені заявником обставинам у сукупності, суд зазначає, що заява мотивована лише аргументами ймовірного збільшення статутного капіталу ТОВ "Комплекс Агромарс" на суму ,20 грн (в плані санації - ,20 грн).

Суд зазначає, що заборона вчинення дій є крайнім заходом для забезпечення позову і застосовується судом лише у випадках, коли існує реальна загроза неможливості поновлення порушених або оспорених прав заявника.

З урахуванням вище наведеного, приймаючи до уваги те, що суд затверджує схвалений план санації боржника і постановляє ухвалу про введення процедури санації та наразі такий план не затверджений, у суду відсутні підстави щодо визначення ступеня реальності загрози, неможливості поновлення порушеного права заявника.

Виходячи з доводів, викладених у заяві про забезпечення позову, судом береться до уваги, що в ній містяться лише загальні міркування та припущення стосовно ймовірності дій, які ускладнять захист його прав по цій справі у разі задоволення позову.

Наразі обґрунтовані підстави вважати, що у разі задоволення позовних вимог поновлення порушеного права заявника буде неможливим, у суду відсутні.

Враховуючи наведене вище, суд зазначає, що заявником у заяві про забезпечення позову не наведено належних обґрунтувань та не доведено належними доказами того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно із приписами ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 138, 140, 232, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 27.03.2025 та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя С. О. Турчин