ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Справа № 924/806/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року по справі №924/806/24 (суддя Муха М.Є.)

за позовом фізичної особи - підприємця Рижука Олександра Віталійовича

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз"

про стягнення 200556 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Рижук Олександр Віталійович (надалі - Позивач) звернувся в Господарський суд Хмельницької області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" (надалі Відповідач) про стягнення із Відповідача неустойки в розмірі 200556 грн подвійної плати за користування нежитловим приміщенням за період з 1 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року за договором оренди нежитлового приміщення №19А290-17154-22 від 1 червня 2022 року (надалі Договір; а.с. 3-4).

В обгрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на те, що Відповідач після закінчення терміну дії Договору 31 липня 2023 року, належного Позивачу нежитлового приміщення (за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи, 22), не повернув за Актом приймання-передачі, а фактично повернув орендоване майно лише на початку листопада 2023 року без підписання Акту приймання-передачі. Як на підставу позовних вимог Позивач посилається на пункти 2.1, 2.4 Договору та статтю 785 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року позов задоволено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що будь-яких доказів надіслання Позивачу Акту приймання-передачі, в тому числі і самого Акту приймання-передачі, Відповідачем до матеріалів справи не надано, що суперечить приписам статтей 785, 795 Цивільного кодексу України та пункту 2.4 Договору. При вирішенні даного спору, суд першої інстанції вказав, що наданий Відповідачем фрагмент телефонної переписки у інстальованому додатку Viber не підтверджує передачі Відповідачем орендованого приміщення після закінчення Договору 31 липня 2023 року за Актом здачі-приймання у належному стані, а навпаки підтверджує позовні вимоги, оскільки в наданому Відповідачем фрагменті телефонної переписки станом на 26 - 27 вересня 2023 року йшлося щодо оплати комунальних платежів та оплату за електрику у орендованому приміщенні, а також про заміну або оплату вартості пластикових дверей.

Також, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що про переміщення в інше орендоване приміщення та закінчення терміну дії Договору Відповідач знав ще 1 травня 2023 року, з моменту укладення Договору, а отже Відповідач мав можливість підготувати спірне орендоване приміщення до передачі орендодавцю за Актом приймання-передачі на протязі трьох місяців, проте не зробив цього.

Не погоджуючись із рішенням суду Відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення місцевого господарського суду та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Відповідач, зокрема виходив з того, що як підтверджується Позивачем та в судовому рішенні першої інстанції, орендну плату за користування вказаним нежитловим приміщенням Відповідач сплатив Позивачу з червня 2022 року по липень 2023 року, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, доданими до матеріалів справи. З огляду на що заборгованість по сплаті орендної плати згідно укладеного Договору на переконання апелянта відсутня. Скаржник зазначає, що 16 червня 2023 року, за півтора місяці до завершення дії Договору оренди, шляхом листування в електронному додатку «Massage» з Позивачем представник Відповідача Стрілецю Ю.Ф. повідомила Позивача, про те, що Відповідачем буде вивільнено орендоване приміщення раніше ніж 31 липня 2023 року, що як вказує Відповідач, після припинення Договору та що товариство не буде орендувати нежитлове приміщення.

Апелянт в апеляційній скарзі вказав, що станом на 31 липня 2023 року орендоване приміщення за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи 22 було вивільнено від майна, відновлено до стану, який був на момент передачі в оренду Відповідачу. Констатує, що до моменту закінчення Договору, представник Відповідача Стрілець Ю.Ф. намагалась зв`язатись з Позивачем до 31 липня 2023 року, проте останній повідомив, що знаходиться поза межами держави. Відповідач зазначає, що 4 серпня 2023 року головний фахівець управління клієнтського сервісу Решетник Ірина Володимирівна передала ключі від орендованого приміщення Позивачу, а також, що 16 серпня 2023 року Відповідач передав для підписання два примірника актів приймання-передачі до Договору. зазначає, що Позивач відмовився підписувати акти приймання-передачі до Договору та не повернув другий примірник.

Скаржник вказав, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не з`ясовано всі обставини справи, що призвело до неправомірного застосування пункту 2 статті 785 Цивільного кодексу України до Відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 лютого 2025 року справу № 924/806/24 прийнято до провадження суду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача, запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідача.

Через підсистему «Електронний суд» 7 лютого 2025 року від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому Позивач заперечив прости задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що після закінчення строку Договору, Відповідач не звертався до Позивача з вимогою прийняти орендоване приміщення, обстежити його та підписати Акт здачі-приймання приміщення. Констатував, що після закінчення строку Договору Відповідач в порушення приписів частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України, не повернув Позивачу орендоване приміщення у належному стані за Актом здачі-приймання. Зауважив, що Відповідачем також не надано суду належних доказів на підтвердження неможливості Відповідачу з об`єктивних причин своєчасно повернути Позивачу орендоване приміщення, оглянути його в присутності Позивача та скласти відповідний Акт здачі-приймання приміщення за результатом такого огляду. Позивач зазначає, що фактично на початку листопада 2023 року працівник Відповідача просто залишив ключі від орендованого приміщення Позивачу, без обстеження стану приміщення, без його належної передачі Позивачу та складання відповідного Акту здачі-приймання.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 924/806/24 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 3 лютого 2025 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №924/806/24 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 7 квітня 2025 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 1 червня 2022 року між Позивачем (орендодавець) та Відповідачем (орендар) укладено Договір (а.с. 3-4).

У відповідності до пункту 1.1 Договору, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування на умовах цього Договору нежитлове приміщення яке розташоване за адресою: м. Хмельницький, вул. Свободи, 22, загальна площа приміщення складає: 185,7 кв.м. Місце розташування приміщення визначається на поверховому плані і зазначається в Акті здачі-приймання приміщення. Відповідач використовує приміщення для здійснення своєї господарської діяльності.

За пунктом 2.1 Договору, щомісячна орендна плата встановлюється в розмірі 180 грн, без ПДВ за 1 м2. Всього орендна плата за один місяць оренди становить 33426 грн, без ПДВ.

Згідно пункту 2.2 Договору, орендна плата перераховується Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем оренди.

Пунктом 2.4 Договору сторони передбачили, що у випадку дострокового припинення даного Договору орендна плата перераховується (сплачується) орендарем в сумі пропорційній терміну оренди на день фактичної передачі приміщення Позивачу за Актом здачі-приймання приміщення.

Згідно з пунктом 3.1 Договору, даний Договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін, скріплення печатками (за наявності) та діє до 31 липня 2023 року.

У відповідності до абзацу 5 пункту 4.1 Договору, Відповідач зобов`язався повернути приміщення Позивачу у випадку закінчення строку оренди або дострокового припинення дії Договору.

Як визначено абзацом 6 пункту 4.3 Договору, Позивач зобов`язався прийняти приміщення від Відповідача за Актом здачі-приймання приміщення після закінчення строку оренди чи у випадку дострокового припинення цього Договору, протягом одного робочого дня, з дня надходження відповідної вимоги Відповідача.

Згідно абзацу 2 пункту 4.4 Договору, Позивач має право вимагати повернення приміщення після закінчення строку оренди чи у випадку дострокового припинення цього Договору.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском їх печаток.

За Актом здачі-приймання приміщення від 1 червня 2022 року Позивач передав, а Відповідач прийняв частину нерухомого майна за Договором, за адресою: м. Хмельницький, вул. Свободи, 22.

Відповідач сплатив Позивачу орендну плату за Договором за період з червня 2022 року по липень 2023 року в сумі 467964 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: №76751 від 20 липня 2022 року, №15166 від 2 серпня 2023 року, №79930 від 8 вересня 2022 року, №91145 від 13 вересня 2022 року, №95472 від 28 жовтня 2022 року, №83514 від 29 листопада 2022 року, №84502 від 13 грудня 2022 року, №85883 від 9 січня 2023 року, №85884 від 9 січня 2023 року, №88893 від 9 березня 2023 року, №91685 від 20 квітня 2023 року, №91716 від 24 квітня 2023 року, №94532 від 12 червня 2023 року, №96710 від 31 липня 2023 року, №15166 від 3 серпня 2023 року; та виписками по рахунку Відповідача за період з 1 червня 2022 року по 8 жовтня 2024 року.

Оскільки, після закінчення строку дії Договору Відповідач не повернув Позивачу орендоване приміщення за Актом приймання-передачі і продовжував ним користуватись до початку листопада 2023 року, Позивач звернувся до суду, за захистом, порушеного, на його думку, права з даним позовом та просив стягнути з Відповідача 200556 грн неустойки у вигляді подвійної плати за користування нежитловим приміщенням за період з 1 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року на підставі пункту 2.4 Договору та статті 785 Цивільного кодексу України.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

В силу дії статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частинами 1-2 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов`язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, аналізуючи встановленні обставини у даній справі саме в правовому полі регулювання даних відносин, враховуючи заперечення апеляційної скарги, котрі зводяться до того, що Відповідач зазначає про повернення ключів від орендованого приміщення Позивачу 4 серпня 2023 року, колегія суддів констатує, що між сторонами у справі склалися правовідносини щодо своєчасного неповернення орендованого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 червня 2022 року між Позивачем та Відповідачем укладеного Договір за змістом пункту 1.1 якого, Позивач передав, а Відповідач прийняв в строкове платне користування на умовах цього Договору нежитлове приміщення яке розташоване за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи, 22, загальна площа приміщення складає: 185,7 кв.м.

Пунктом 3.1 Договору сторони домовилися, що даний Договір набирає чинності з моменту його підписання представниками сторін, скріплення печатками (за наявності) та діє до 31 липня 2023 року.

За умовами пункту 2.4 Договору сторони передбачили, що у випадку дострокового припинення даного Договору орендна плата перераховується (сплачується) Відповідачем в сумі пропорційній терміну оренди на день фактичної передачі приміщення орендодавцю за Актом здачі-приймання приміщення.

Із аналізу статтей 785, 795 Цивільного кодексу України та пункту 2.4 Договору вбачається, що після припинення Договору Відповідач зобов`язався повернути майно Позивачу, повернення майна оформлюється відповідним документом (актом).

Оцінюючи обставини повернення Відповідачем орендованого за Договором приміщення Позивачу, судом апеляційної інстанції враховується, що відповідно до статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини). Фактом початку та, відповідно, припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря, якщо сторони у договорі не установили інший момент відліку строку.

У силу дії пункту 3.1 Договору, Договір припинив свою дію 31 липня 2023 року в зв`язку з закінченням строку, на який його укладено. Відтак, після закінчення дії Договору у Відповідача відсутні правові підстави займати орендоване нежитлове приміщення.

У відповідності до частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникає з цього Договору, сторона яка здійснила таке порушення, несе відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством України.

Таким чином, підсумовуючи описане вище колегія суддів виснує, що невиконання обов`язку орендаря з повернення майна орендодавцю після припинення договору оренди, є підставою для застосування відповідальності за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, а саме, сплати неустойки за фактичне використання приміщення в подвійному розмірі орендної плати по день фактичної передачі приміщення.

В той же час, для застосування наслідків, передбачених частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Аналогічна правова позиція, викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року в справі №914/4238/15, постанові від 24 квітня 2018 року в справі № 910/14032/17 та у постанові від 9 вересня 2019 року в справі № 910/16362/18.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Подібні правові висновки викладені також і у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року в справі №908/3592/19.

В той же час, зважаючи на покликання Відповідача в апеляційній скарзі, як на доказ своєчасного повернення приміщення, на покази свідків, то колегія суддів досліджуючи докази в площинні даних правовідносин у справі зауважує таке.

До предмета доказування при вирішенні спорів щодо стягнення неустойки в порядку частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди входять обставини, пов`язані із невжиттям орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин, за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисним ухиленням орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утриманням орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджанням орендарем у доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутністю з боку орендодавця бездіяльності та невчиненням ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

В силу дії статті 87 Господарського процесуального кодексу України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статтею 88 Господарського процесуального кодексу України, у заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Як вбачається із посвідченої приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Палінчак Т.В. заяви свідка - ОСОБА_1 (начальника управління клієнтського сервісу, яка була контактною особою щодо здійснення комунікації з орендодавцями приміщень, в яких розташовані Центри обслуговування клієнтів Відповідача), 20 червня 2023 року вона повідомила Позивачу, шляхом листування в електронному додатку "Мassage", про вивільнення орендованого приміщення за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи 22, раніше ніж 31 липня 2023 року (строк закінчення Договору).

В період з 14 липня 2023 року по 17 липня 2023 року відбувалось переміщення меблів, комп`ютерної техніки, обладнання та іншого майна з Центру обслуговування клієнтів за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи, 22, до нового Центру обслуговування клієнтів за адресою м. Хмельницький вул. Подільська 109.

В період з 17 липня 2023 року по 30 липня 2023 року Відповідачем здійснено поточний (відновлювальний) ремонт у орендованому приміщенні, з метою повернення приміщення орендодавцю. Станом на 31 липня 2023 року орендоване приміщення за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи, 22, було вивільнено від майна, відновлено до стану, який був на момент передачі в оренду Відповідачу.

Як стверджує ОСОБА_1 , 4 серпня 2023 року керівник відділення управління клієнтського сервісу ОСОБА_2 передала ключі від орендованого приміщення Позивачу, про що повідомила ОСОБА_1 шляхом листування в електронному додатку "Viber".

Також у своїх свідченнях ОСОБА_1 повідомляє, що 16 серпня 2023 року, вона зв`язалась шляхом листування в електронному додатку "Мassage" з Позивачем та передала йому для підписання два примірника актів приймання-передачі до Договору. Разом з тим, стверджує ОСОБА_1 , Позивач відмовився підписувати акти приймання-передачі до Договору та не повернув другий примірник Відповідачу.

Проте, колегія суддів зазначає, що наявність певних обставин в певних правовідносинах (зокрема у відносинах оренди) повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, зокрема, це не покази свідків, котрі навіть хоч і свідчать ніби-то про передання ключів, водночас, будь-яких належних та допустимих первинних облікових доказів щодо надіслання Позивачу Акту приймання-передачі, в тому числі і самого Акту приймання-передачі, Відповідачем (окрім голослівних слів) до матеріалів справи не надано, що суперечить приписам статтей 785, 795 Цивільного кодексу України та пункту 2.4 Договору.

В той же час, а ні Договір, а ні чинне законодавство не визначають дію щодо передачі ключів, як дію котрою підтверджується факт передачі приміщення з оренди. Крім того чинне законодавство визначає обов`язковість складання такого Акту і з огляду на те, що в ньому сторони крім факту передачі мають право зазначити про стан переданого приміщення та його стан. В той же час показами свідка (заінтересованої особи) не можна вважати підміною самого Акту і доводити те, яким в певну визначену дату був стан такого приміщення. З огляду на що колегія суду критично оцінює зміст таких показів свідка.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що наданий Відповідачем фрагмент телефонної переписки у інстальованому додатку Viber також не підтверджує передачі Відповідачем орендованого приміщення після закінчення Договору (31 липня 2023 року) за Актом здачі-приймання у належному стані, а навпаки підтверджує підставність позовних вимог, оскільки в наданому Відповідачем фрагменті телефонної переписки станом на 26 - 27 вересня 2023 року Позивач та Відповідач ведуть переписку щодо оплати комунальних платежів та оплату за електрику у орендованому приміщенні, а також про заміну або оплату вартості пластикових дверей, і будь-яких натяків щодо передання та підписання акту приймання-передачі надана переписка не містить.

Також, колегією суду враховується, що про переміщення в інше орендоване приміщення та закінчення терміну дії Договору Відповідач знав ще 1 травня 2023 року, з моменту укладення договору оренди нежитлового приміщення за адресою м. Хмельницький, вул. Подільська 109, для нового розміщення Центру обслуговування клієнтів, яке було передано в користування Відповідача саме на підставі акта здачі-приймання приміщення від 1 липня 2023 року, а отже Відповідач мав можливість підготувати спірне орендоване приміщення до передачі Позивачу за Актом приймання-передачі на протязі трьох місяців, проте доказів повернення майна матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги Відповідача, щодо неприйняття Позивачем орендованого приміщення, у зв`язку з перебуванням останнього за кордоном до уваги не приймаються, оскільки не підтверджено належними доказами. В той же час, з наданої Відповідачем фрагменту телефонної переписки у інстальованому додатку Viber вбачається, що Позивач повідомив Відповідача, що буде в Україні 26-27 липня 2023, тобто до закінчення терміну дії Договору, а не після його закінчення, що спростовує відповідні твердження.

При розгляді спорів про стягнення неустойки судам необхідно враховувати, що право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини 2 статті 785 Цивільного кодекесу України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна.

Таким чином, Позивач у позовній заяві зазначає, що Відповідач користувався орендованим приміщенням до листопада 2023 року, з огляду на що, кінцевою датою нарахування неустойки є 31 жовтня 2023 року.

Належних та допустимих доказів зворотнього апелянтом не подано, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції.

Також колегією суддів не приймаються до уваги і твердження скаржника про те, що Договором не передбачена сплата неустойки за прострочення повернення об`єкта (а тому ніби-то правові підстави для її стягнення з Відповідача відсутні), оскільки право вимоги сплати такої неустойки передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). До того ж, вказані доводи апелянта спростовуються і пунктом 4.10 Договору, відповідно до якого у випадку порушення зобов`язань, що виникає з цього Договору, Сторона, яка здійснила таке порушення, несе відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством України.

Підсумовуючи усе вищевстановлене суд апеляційної інстанції резюмує, що належних та допустимих доказів передання орендованого приміщення від орендаря орендодавцю іншою датою сторонами не подано (в матеріалах справи відсутні).

Як вбачається із наявного в позовній заяві (заяві про зміну предмету та збільшення розміру позовних вимог від 11 жовтня 2024 року) розрахунку, Позивачем нараховано Відповідачу неустойку за використання приміщення площею 185,7 кв.м, за адресою м. Хмельницький, вул. Свободи, 22, після закінчення Договору в розмірі 200 556 грн за період з 1 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року.

Перевіривши вказаний розрахунок колегія суду погоджується з його вірністю.

Підсумовуючи усе описане вище колегія суддів зазначає, що з огляду на звільнення Відповідачем орендованого приміщення після тривалого невиконання вимог пункту 2.4, абзацу 5 пункту 4.1 Договору, статтей 785, 795 Цивільного кодексу України, вбачається наявність вини у діях Відповідача у зв`язку з неповернення ним в належному стані за актом-приймання здачі приміщення об`єкта оренди, та наявність у Позивача права для нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування приміщенням за період визначений відповідачем з 1 серпня 2023 року по 31 жовтня 2023 року, котра підлягає стягненню з Відповідача на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Відповідно, апеляційний господарський суд приходить до висновку про обгрунтованність підстав для задоволення позовних вимог Позивача про стягнення вказаної неустойки, а тому стягує з Відповідача на користь Позивача 200556 грн.

Дане судове рішення прийнято і місцевим господарським судом.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року по справі №924/806/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 23 грудня 2024 року по справі №924/806/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №924/806/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.