РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2025Справа №910/14663/24

За позовомАкціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
додержави Україна в особі 1. Міністерства юстиції України 2. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві
простягнення заборгованості у розмірі 175 415,97 грн
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Савченко Я.О.
від відповідача-1:Молчан О.В.
від відповідача-2:Яровий Я.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2024 року Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення заборгованості у розмірі 175 415,97 грн.

В обґрунтування позовних вимог Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" зазначає, що на підставі протиправної постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 10.09.2021 (яка в подальшому була скасована постановою Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №640/26475/21) у межах виконавчого провадження №34029225 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №18/113-53/81 від 08.02.2012, з позивача, як боржника у виконавчому провадженні №34029225, у примусовому порядку протягом вересня 2021 року були списані кошти в рахунок сплати виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн, які були перераховані до Державного бюджету України.

Як вказує позивач, у зв`язку з відмовою Міністерства юстиції України у поверненні безпідставно списаних коштів виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн, Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до суду із відповідним позовом, за наслідками якого рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/12267/23, залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій, було стягнуто з Державного бюджету України 3 472 835,00 грн - безпідставно отриманих коштів, 17 982,63 грн - 3% річних, 27 782,68 грн - інфляційних втрат, 52 779,00 грн - витрат зі сплати судового збору.

Оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/12267/23 в частині сплати основного зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів у розмірі 3 472 835,00 грн було виконано лише 03.06.2024, то Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" стверджує про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 відкрито провадження у справі №910/14663/24 вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено учасникам справи строки для подання заяв по суті спору.

05.12.2024 через систему "Електронний суд" від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позов, в якому відповідач-1 зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/12267/23 набрало законної сили 04.03.2024 та пред`явлено позивачем до Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві для його виконання 08.04.2024, а отже оскільки кошти надійшли на банківський рахунок позивача 03.06.2024, тобто в трьохмісячний строк з моменту пред`явлення рішення до виконання, то підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

11.12.2024 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що ним заявлено позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних саме на підставі невиконання відповідачем-1 грошового зобов`язання, яке виникло 27.05.2023, тобто ще до ухвалення рішення у справі №910/12267/23, а не у зв`язку з невиконанням відповідачем-2 рішення суду у справі №910/12267/23.

20.12.2024 через систему "Електронний суд" від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшов відзив на позов, в якому відповідач-2 зазначає, що механізму стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які не були зараховані до державного бюджету Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, а також іншими нормативно-правовими актами, які регулюють відносини у сфері бюджетного законодавства, та якими визначено повноваження Казначейства щодо стягнення коштів місцевого бюджету та державного бюджетів не визначено. Тому стягнення з державного/місцевого бюджету 3% річних та інфляційних втрат призведе по порушення бюджетного законодавства, а саме - буде допущено нецільове використання бюджетних коштів. Відповідач-2 вказує, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання може застосовуватися тільки з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення виконавчого документу на виконання до органів Казначейства, а не з дати набрання законної сили рішення суду.

26.12.2024 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, не обмежується одним розділом, на який посилається відповідач-2 у своєму відзиві, а передбачає як порядок виконання рішень про стягнення надходжень бюджету, так і порядок виконання рішень щодо перерахування сум, які раніше не надходили до бюджету. Також позивач зазначає, що посилання відповідача-2 у відзиві на наявність підстав для зупинення виконання судового рішення у зв`язку із відкладенням безспірного списання коштів на підставі пункту 11 Порядку №845, також не свідчить про наявність підстав для звільнення від нарахування компенсаційних втрат, оскільки процедура безспірного списання коштів стосується процедури виконання рішення та не має впливати на право АТ "НАЕК "Енергоатом" отримати компенсацію за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Крім того, позивач вказує, що відповідач-2 був обізнаний про дійсність перерахування спірних сум до бюджету та в нього були в наявності відповідні платіжні документи ще до ухвалення судового рішення у справі №910/12267/23, що вказує на відсутність необхідності у їх запиті на стадії виконання судового рішення, відповідно дії відповідача-2 стосовно відкладення безспірного списання коштів на підставі пункту 11 Порядку №845 не можуть впливати на законне право АТ "НАЕК "Енергоатом".

30.12.2024 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" надійшла заява, в якій позивач просить суд зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві протягом двадцяти календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду у справі №910/14663/24 подати звіт про виконання рішення суду у справі № 910/14663/24.

07.01.2025 через систему "Електронний суд" від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшли заперечення за заяву позивача, в яких відповідач-2 просить суд у задоволенні заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення відмовити в повному обсязі, а також розгляд заяви про зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення у справі №910/14663/24 проводити за участі представника Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві. При цьому, відповідач-2 зазначає, що в силу приписів статті 129-1 Конституції України та приписів пунктів 6, 8 Порядку №845, обов`язковою (нормативною) передумовою для початку виконання рішення суду про стягнення коштів з державного бюджету є звернення стягувача до Казначейства (або його територіального органу) із заявою про виконання рішення, в якій зазначаються реквізити банківського рахунка, до якої долучається оригінал виконавчого документа та оригінал або копія розрахункового документа, який підтверджує перерахування коштів до державного бюджету.

30.01.2025 через систему "Електронний суд" від Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, яка мотивована тим, що зазначена справа не може належати до справ незначної складності (малозначних справ) у розумінні статті 247 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, що має суттєве значення для сторін, потребує повного і всебічного встановлення обставин справи і проведення судових засідань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 в задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено; призначено судове засідання на 18.02.2025.

В судове засідання 18.02.2025 з`явились представники сторін, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити повністю, а представники відповідачів проти позову заперечували та просили відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні 18.02.2025 судом завершено розгляд справи №910/14663/24 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.10.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 та постановою Верховного Суду від 25.06.2024, у справі №910/12267/23 позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задоволено; стягнуто з Державного бюджету України на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 3 472 835,00 грн безпідставно отриманих коштів; 17 982,63 грн 3% річних, 27 782,68 грн інфляційних втрат та 52 779,00 грн витрат по сплаті судового збору.

04.03.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 24.10.2023 у справі №910/12267/23 набрало законної сили, а 25.03.2024 на його виконання судом було видано відповідний наказ.

Як встановлено в межах справи №910/12267/23, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №34029225 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва №18/113-53/81 від 08.02.2012 про стягнення з ДП "НАЕК "Енергоатом" заборгованості.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 10.09.2021 у межах виконавчого провадження №34029225 постановлено стягнути з боржника - ДП "НАЕК "Енергоатом" виконавчий збір у розмірі 12 730 868,93 грн.

За результатами примусового списання коштів, на підставі виставлених державним виконавцем платіжних вимог у межах виконавчого провадження №34029225, з рахунків підприємства протягом вересня 2021 року були списані кошти в рахунок сплати виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн. Вказані кошти у перераховані до державного бюджету України.

Не погодившись із постановою про стягнення виконавчого збору від 10.09.2021, ДП "НАЕК "Енергоатом" оскаржило постанову у судовому порядку.

Постановою Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №640/26475/21 позовні вимоги ДП "НАЕК "Енергоатом" задоволено повністю та визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна Сергія Володимировича №34029225 від 10.09.2021 про стягнення виконавчого збору.

У подальшому, ДП "НАЕК "Енергоатом" звернулось до Міністерства юстиції України із заявою вих. №01-9503/10-вих від 16.05.2023 про повернення коштів - виконавчого збору у розмірі 3 472 835,00 грн.

Листом вих. №01-11933/10-вих від 19.06.2023 ДП "НАЕК "Енергоатом" повторно звернулось до Міністерства юстиції України з проханням повідомити про рух поданої заяви.

Листом Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вих. №78599/77571-33-23/20.1 від 19.06.2023 повідомлено, що постанова Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №640/26475/21 та заява від 16.05.2023 №01-9503/10-вих не є підставами для повернення коштів.

У серпні 2023 року ДП "НАЕК "Енергоатом", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом про стягнення з Державного бюджету України грошових коштів, які були списані з рахунків позивача на підставі постанови державного виконавця, яка у подальшому була визнана незаконною, а також інфляційних втрат та 3% річних.

Так, в межах справи №910/12267/23 суд дійшов висновку, що державою Україна було безпідставно набуто належні ДП "НАЕК "Енергоатом" кошти у розмірі 3 472 835,00 грн та порушено строк їх повернення, що стало підставою для стягнення рішенням суду від 24.10.2023 цієї суми коштів, а також нарахованих на неї за період з 27.05.2023 по 28.07.2023 3% річних у розмірі 17 982,63 грн та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат у розмірі 27 782,68 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

У справах №922/643/19 та №520/11429/17 Верховний Суд дійшов загальних висновків щодо застосування ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, вказавши що факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачами, 03.06.2024 на банківський рахунок АТ "НАЕК "Енергоатом" надійшли грошові кошти у розмірі 3 472 835,00 грн відповідно до наказу Господарського суду міста Києва №910/12267/23 від 25.03.2024.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що кошти у загальному розмірі 3 472 835,00 грн були протиправно набуті та безпідставно утримані державою в особі своїх органів - Міністерства юстиції України та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, а тому наявні правові підстави для стягнення з держави Україна нарахованих на ці кошти за період з 29.07.2023 по 02.06.2023 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та за період з липня 2023 року по травень 2024 року інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн.

Відповідно до частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Тобто, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Тобто обов`язковими передумовами є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Зокрема, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 Цивільного кодексу України.

Оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. Водночас, у разі неповернення таких коштів у встановлений законом строк, зокрема внаслідок ненадання органом стягнення відповідного подання (висновку) органу державного казначейства), платник має право на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №551/1099/21, від 21.05.2019 у справі №910/2569/18).

Верховний Суд у постанові від 26.11.2019 у справі №183/6195/17(2-а/183/251/17) зазначив, що, перевіряючи законність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання своїх управлінських функцій, судам з метою уникнення істотних порушень норм процесуального права необхідно розмежовувати поняття "нормативно-правовий акт" та "індивідуальний акт".

Також у постанові від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18 Верховний Суд звернув увагу, що відмінність між встановленою судом незаконністю (протиправністю) актів індивідуальних та нормативно-правових є істотною і полягає, зокрема в моменті втрати чинності такими актами. У разі визнання незаконним (протиправним) індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно-правовий, якщо інше не встановлено законом або не зазначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням.

У справі №910/12267/23 судом було встановлено факт безпідставного набуття державою Україна належних позивачу коштів у розмірі 3 472 835,00 грн, а також факт прострочення державою Україна в особі її державних органів повернення цих коштів АТ "НАЕК "Енергоатом", що стало підставою для стягнення з держави нарахованих на цю суму 3% річних та інфляційних втрат.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для повторного доказування наведених обставин (держава Україна з 27.05.2023 прострочила виконання своїх зобов`язань із повернення позивачу безпідставно набутих коштів у розмірі 3 472 835,00 грн), а також вказані обставини не можуть бути переоцінені судом у даній справі, оскільки фактично буде мати місце поставлення під сумнів судових рішень у справі №910/12267/23, що є недопустимим в силу законодавства як міжнародного, так і національного.

Таким чином, держава без належних правових підстав набула та утримувала належні позивачу кошти у сумі 3 472 835,00 грн у період з 27.05.2023 по 02.06.2024. При цьому питання щодо стягнення нарахованих за період з 27.05.2023 по 28.07.2023 3% річних та нарахованих за червень 2023 року інфляційних втрат було вирішене в межах справи №910/12267/23.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Тому приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України). Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Отже, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань, тому посилання Державної казначейської служби України у місті Києві на нормативно-правові акти, які регулюють відносини у сфері бюджетного законодавства, та якими визначено повноваження Казначейства щодо стягнення коштів місцевого бюджету та державного бюджетів є необґрунтованими.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за період з 29.07.2023 по 02.06.2024 та інфляційних втрат за період з липня 2023 року по травень 2024 року у інформаційно-пошуковій системі "Ліга:Закон", суд приходить до висновку, що правомірним є стягнення 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційних втрат у розмірі 87 050,14 грн.

Суд зазначає, що за змістом частини другої статті 2 Цивільного кодексу України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 Цивільного кодексу України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України). За змістом статті 173 Цивільного кодексу України, яка має назву "Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад", у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

З огляду на вказані приписи Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками та набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка самої держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у тих відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу (див. постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 15.02.2022 у справі №910/6175/19, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Отже, помилковим є розмежування відповідальності держави як боржника у деліктних правовідносинах щодо відшкодування завданої нею шкоди у розмірі, підтвердженому в судовому рішенні, та відповідальності органу державної влади, який це рішення виконує. Органи державної влади, зокрема органи прокуратури і ДКС України, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі №761/3884/18, від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 і №922/1830/19, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21). Тобто під час розгляду справи в суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (див. постанови від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21, від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009, від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц, від 03.10.2023 у справі №686/7081/21).

Тому те, що позивач вказав відповідачами за вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання держави з повернення безпідставно набутих коштів конкретні органи державної влади - Міністерство юстиції України та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві - не означає, що у спірних правовідносинах суб`єктом відповідальності за прострочення спірного грошового зобов`язання є не держава, а саме певні її органи (орган). Інакше кажучи, у спірних правовідносинах органи держави є представниками її інтересів як відповідача, а не суб`єктами владних повноважень, які здійснюють щодо позивача публічно-владні управлінські функції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц.

Тому при визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за зазначеними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. За змістом зазначеної правової позиції спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України, оскільки, з огляду на положення статей 2, 170 Цивільного кодексу України та частини четвертої статті 56 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем у таких справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Отже, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через Міністерство юстиції України (дії якого призвели до стягнення спірних коштів) та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, яке відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету.

За таких обставин позов Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" підлягає задоволенню повністю, а з Державного бюджету України підлягають стягненню на користь позивача 3% річних у розмірі 88 365,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 87 050,14 грн.

Щодо розподілу витрат позивача на оплату судового збору.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви встановлюються у таких розмірах: майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

В поданій до суду шляхом формування в системі "Електронний суд" позовній заяві Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" заявлено вимогу майнового характеру - про стягнення коштів у розмірі 175 415,97 грн.

В той же час, частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У відповідності до наведених приписів закону за подання до господарського суду даної позовної заяви Акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" повинне було сплатити судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028,00 грн х 0,8).

В той же час, Акціонерним товариством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за звернення до господарського суду із майновою вимогою про стягнення коштів у розмірі 175 415,97 грн сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №8363 від 25.11.2024.

Тобто позивачем при зверненні до суду із даним позовом було надмірно сплачено судовий збір у сумі 605,60 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, судовий збір у сумі 605,60 грн не підлягає розподілу між сторонами за наслідками розгляду спору у справі №910/14663/24 та може бути повернутий за клопотанням особи, яка його сплатила - Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

Щодо судового збору, який підлягав сплаті позивачем за звернення до суду із даним позовом, - 2 422,40 грн, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в цій частині покладається на відповідача, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) 3% річних у розмірі 88 365 (вісімдесят вісім тисяч триста шістдесят п`ять) грн 83 коп., інфляційні втрати у розмірі 87 050 (вісімдесят сім тисяч п`ятдесят) грн 14 коп. та судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. У відповідності до положень ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення складено 21.03.2025.

Суддя Р.В. Бойко