ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5680/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши справу

за позовом Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; )

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77; ),

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОДКИЙ СВІТ» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2; ),

3) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ),

4) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 )

про стягнення 6 150 000,00 грн;

представники сторін:

від позивача Хуторянець О.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-1, -3 Салата І.І. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-2 не з`явився,

від відповідача-4 не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство РАЙФФАЙЗЕН БАНК, звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВІКОН ЛТД (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю СОЛОДКИЙ СВІТ (відповідач-2), ОСОБА_1 (відповідач-3) та ОСОБА_2 (відповідач-4), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 010/Д2-2- КБ/130 від 07.04.2021 до Генерального договору на здійснення кредитних операцій № 01/Д2-2-КБ/001 від 19.01.2017 у сумі 6 150 000,00 грн.

В обґрунтування позову покликається на порушення відповідачем-1 зобов`язань за Кредитним та Генеральним договором в частині своєчасного та належного виконання зобов`язань щодо сплати заборгованості по тілу кредиту. Водночас зазначає про укладення з відповідачами-2, -3, -4 договорів поруки на забезпечення виконання відповідачем-1 зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим, з посиланням на умови договорів поруки та ст.ст. 553, 554 ЦК України, просить стягнути спірну заборгованість солідарно з усіх відповідачів.

Ухвалою від 30.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5680/24 за правилами загального позовного провадження, запропоновано відповідачам скористатися правом на подання відзивів на позовну заяву та призначено підготовче засідання на 29.01.2025.

07.01.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, а саме:

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2011 р.в., № куз. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 ;

-автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER VELAR, 2020 р.в., № куз. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, 2010 р.в., № куз. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 ;

Ухвалою від 09.01.2025 заяву про забезпечення позову задоволено.

15.01.2025 від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву(Т. 2, а.с. 32-38, згідно якого відповідач при розгляді справи просить врахувати його складну фінансову ситуацію, що пов`язана із неможливістю на теперішній час вести господарську діяльність в м. Херсон та вчасно виконувати свої зобов`язання перед банком. Зазначає, що тяжкий фінансовий стан викликаний військовими діями, введенням воєнного стану тимчасовою окупацією м. Херсон, що відповідач вважає надзвичайними та невідворотними обставинами. Також відповідачем не визнається розмір суми боргу з огляду на враховані позивачем періоди заборгованості.

Аналогічний відзив надійшов до суду 22.01.2025 (Т. 2, а.с. 64-69).

22.01.2025 до суду надійшло клопотання представника відповідача-1 про залучення до матеріалів справи фінансової звітності ТОВ «ВІКОН ЛТД» та ТОВ «СОЛОДКИЙ СВІТ» (Т. 2, а.с. 109-128).

24.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (Т. 2, а.с. 133-135), в якій позивач виклав контраргументи проти доводів відповідача-1 та зазначив, що відсутність коштів у відповідача та зупинення ним господарської діяльності не вважаються форс-мажорними обставинами. Зауважив, що у позові заявлено до стягнення лише заборгованість по тілу кредиту та не йде мова про стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим вважає, що доводи відповідача не можуть звільняти його від виконання самого зобов`язання. Наголосив на обґрунтованості розрахунку заборгованості за тілом кредиту.

29.01.2025 до суду надійшли заперечення представника відповідача-1 на відповідь на відзив (Т. 2, а.с. 141-144), де зазначено, що відповідач-1 не має ніяких заперечень щодо наявності обов`язку зі сплати заборгованості по кредиту у сумі 6 150 000,00 грн. Водночас просить врахувати форс-мажорні обставини, такі як введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією, бойові дії, тимчасову окупацію м. Херсон тощо, які є загальновідомими, підтверджуються офіційними джерелами та не потребують доказування. Вказані обставини, як зазначає відповідач-1, унеможливлюють повернення боргу на теперішній час.

Протокольною ухвалою від 29.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.02.2025.

26.02.2025 оголошено перерву у судовому засіданні до 19.03.2025.

У судовому засіданні, яке відбулось 19.03.2025, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів-1, -3 не заперечувала проти існування спірної заборгованості, однак просила врахувати тяжкий фінансовий стан відповідачів, який був викликаний обставинами непереборної сили.

Відповідачі-2, -4 правом на подання відзивів не скористалися, явку повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

19.03.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів-1, -3, суд встановив наступне.

19.01.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (в подальшому найменування змінено на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк») (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (позичальник) укладено Генеральний договір на здійснення кредитних операцій № 01/Д2-2-КБ/001, з наступними змінами і доповненнями у формі додаткових угод (далі Генеральний договір) відповідно до якого Кредитор зобов`язався здійснити на користь Позичальника Кредитні операції у межах Загального ліміту та Сублімітів, передбачених пунктами 1.2., 1.3. Генерального договору, в порядку, визначеному статтею 2 Генерального договору, а Позичальник зобов`язався виконати усі обов`язки, що витікають зі змісту Кредитної операції, Генерального договору, Умов та Договорів, і здійснити повне Погашення заборгованості у межах Строку Кредитної операції.

За умовами Генерального договору (з урахуванням додаткової угоди № 01/Д2-2-КБ/001/9 від 21.02.2019), Загальний ліміт становить 17 000 000,00 грн. Останній день строку дії Загального ліміту "31" грудня 2023р. або інша дата, визначена відповідно до статті 9 Генерального договору.

Відповідно до Розділу Генерального договору «Визначення термінів»:

Договори (Договір) всі та окремі додаткові договори до Генерального договору, якими ініціюється здійснення Кредитних операцій у межах Генерального договору та в яких обумовлюються спеціальні умови здійснення таких Кредитних операцій. Договори є невід`ємною частиною Генерального договору. Достатнім доказом того, що відповідний Договір є невід`ємною частиною Генерального договору та підпорядковується всім його положенням, є відповідне посилання на Договорі на Генеральний договір. Договір може містити положення, які змінюють умови Генерального договору та/або Умов, якщо про це прямо зазначено в Договорі.

Відповідно до п. 2.1. Генерального договору, Кредитні операції, передбачені п. 1.3 Генерального договору, здійснюються на умовах, визначених Генеральним договором та Умовами, на підставі укладеного між Кредитором та Позичальником відповідного Договору. Договором визначаються особливості здійснення Кредитної операції, зокрема, в частині Ліміту Кредитної операції, валюти, строків та умов Погашення заборгованості. Договір може містити інші положення та графік Погашення заборгованості.

Кредитна операція здійснюється в межах встановленого Договором Ліміту Кредитної операції, який, у свою чергу, встановлюється в межах невикористаного Субліміту, встановленого для Кредитних операцій відповідного виду. (п. 2.2. Генерального договору).

07.04.2021 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВІКОН ЛТД» укладено Кредитний договір № 010/Д2-2-КБ/130, з наступними змінами та доповненнями у формі додаткових угод (далі Кредитний договір; Т. 1 ,а.с. 104-117), за умовами якого Кредитор надає Позичальнику Кредит у формі Відновлювального ліміту з видачою кредитних коштів однією сумою/траншами (траншами) в сумі 6 150 000,00 грн, на фінансування витрат, пов`язаних з поточною діяльністю з Останнім днем строку дії Ліміту Кредитної операції 01.04.2023 (п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.5. Кредитного договору).

Положеннями п. 3.2 Генерального договору встановлено, проценти та/або комісії при здійсненні Кредитних операцій Позичальник сплачує в порядку, визначеному Умовами та Договорами, на рахунки, що зазначаються в Генеральному договорі або Договорах, або на інші рахунки, повідомленні Кредитором Позичальнику.

Згідно п. 3.1. Генерального договору, при укладенні Договору Сторони можуть домовитись про інший розмір процентної ставки або комісії, ніж передбачені Генеральним договором. В такому випадку зміни до Генерального договору не вносяться, а до Кредитної операції застосовується розмір процентної ставки/комісії, визначений Договором.

Відповідно до п. 5.1. Генерального договору, Позичальник зобов`язаний здійснити Погашення заборгованості в порядку, визначеному Генеральним договором та Договорами, не пізніше відповідного Останнього дня строку дії Ліміту Кредитної операції, а зобов`язання щодо сплати комісії за обслуговування Загального ліміту не пізніше останнього дня строку дії Загального ліміту. Кожен з Позичальників зобов`язаний самостійно виконувати перед Кредитором в повному обсязі зобов`язання, визначені для Позичальника(-ів) Генеральним договором.

Відповідно до п.п. 1.4.1. Кредитного договору, Протягом строку дії Ліміту Кредитної операції до настання останнього дня строку дії Ліміту Кредитної операції (включно) Позичальник сплачує Проценти за користування Кредитом, які розраховуються на основі змінюваної процентної ставки, розмір якої визначається для кожного Процентного періоду відповідно до умов та в порядку, встановлених пунктом 2 Договору.

Підпунктом 1.9. Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язаний здійснювати сплату Процентів не пізніше останнього банківського дня кожного місяця та остаточно в Останній день строку дії Ліміту Кредитної операції.

У пункті 1.11. Кредитного договору сторонами було погоджено порядок погашення основної заборгованості одноразово, в останній день строку дії Ліміту.

05.11.2020, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором, між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОЛОДКИЙ СВІТ як Поручителем укладено Договір поруки № 12/Д2-2-КБ/154 (далі Договір поруки-1; Т. 1, а.с. 118-123), за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

05.11.2020, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором, між Банком та ОСОБА_1 як Поручителем укладено Договір поруки № 12/Д2-2-КБ/155 (далі Договір поруки-2; Т. 1, а.с. 124-128), за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

05.11.2020, з метою забезпечення належного виконання зобов`язань за Генеральним договором, між Банком та ОСОБА_2 як Поручитеем укладено Договір поруки № 12/Д2-2-КБ/156 (далі Договір поруки-3; Т. 1, а.с. 129-133), за яким Поручитель зобов`язався відповідати перед Кредитором солідарно з Позичальником за виконання Забезпечених зобов`язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов Основного договору. Порукою за Договором поруки забезпечується виконання Забезпечених зобов`язань у повному обсязі, включаючи, але не обмежуючись, сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та сплату нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України сум тощо.

Умови всіх трьох Договорів поруки є аналогічними.

Так, Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Забезпечених зобов`язань у тому ж обсязі, що і Позичальник, в порядку та строки, визначені Основним договором, у тому числі при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання Забезпечених зобов`язань (п. 1.2. Договорів поруки-1-3).

Відповідно до п. 2.1. Договорів поруки-1-3, у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Позичальником всіх або окремих Забезпечених зобов`язань Кредитор набуває права вимагати від Поручителя виконанням ним як солідарним боржником Забезпечених зобов`язань та сплати заборгованості за Забезпеченими зобов`язаннями, а Поручитель зобов`язаний виконати вимоги Кредитора щодо виконання Забезпечених зобов`язань та сплатити заборгованість за Забезпеченими зобов`язаннями.

Згідно п. 2.2. Договорів поруки-1-3, Поручитель зобов`язується здійснити виконання Забезпечених зобов`язань протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання відповідної вимоги від Кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. Єдиною підставою для визначення Кредитором у Вимозі розміру Забезпечених зобов`язань, що підлягають виконанню Поручителем, є дані аналітичного обліку та рахунки, що ведуться установою Кредитора для визначення грошових зобов`язань Позичальника перед Кредитором за Основним договором. Вимога Кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання Поручителем Забезпечених зобов`язань в розмірі, визначеному Кредитором у Вимозі. Кредитор має право направляти вимоги Поручителю будь-яку кількість разів до повного виконання Забезпечених зобов`язань.

Відповідно до п. 5.1. Договорів поруки-1-3, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань, встановлених Договором, Сторони несуть відповідальність згідно законодавства України та положень Договору. До регулювання правовідносин, які не врегульовані Договором, застосовуються відповідні норми законодавства України.

Строк поруки, що встановлена Договором, за кожним Забезпеченим зобов`язанням становить 5 (п`ять) років від дня закінчення строку/настання терміну виконання відповідного Забезпеченого зобов`язання (п. 6.2. Договорів поруки-1-3).

Позивач на виконання умов Генерального договору та Кредитного договору № 010/Д2-2-КБ/130 від 07.04.2021 надав відповідачу-1 кредитні кошти в загальному розмірі 6 150 000,00 грн, а саме: 09.04.2021 1 000 000,00 грн; 16.04.2021 1 000 000,00 грн; 22.04.2021 1 150 000,00 грн; 28.04.2021 500 000,00 грн; 30.04.2021 250 000,00 грн; 07.05.2021 1 000 000,00 грн; 14.05.2021 300 000,00 грн; 18.05.2021 300 000,00 грн; 20.05.2021 300 000,00 грн; 21.09.2021 350 000,00 грн, що підтверджується виписками по рахунку (Т. 1, а.с. 155-157).

Як стверджує позивач, відповідачем-1 порушено умови Кредитного та Генерального договорів в частині своєчасного та належного виконання зобов`язань щодо сплати заборгованості по тілу кредиту.

Позивач зазначає, що станом на 02.04.2023 загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 6 150 000,00 грн та складається із заборгованості за тілом кредиту. Розрахунок заборгованості наявний у матеріалах справи (Т. 1, а.с. 154).

27.11.2024 позивач направив на адреси відповідачів вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, а саме:

- на адресу ТОВ «ВІКОН ЛТД» Банком направлено вимогу № 188/2/969 від 27.11.2024 (Т. 1, а.с. 146-147);

- на адресу ТОВ «СОЛОДКИЙ СВІТ» Банком направлено вимогу № 188/2/970 від 27.11.2024 (Т. 1, а.с. 148-149);

- на адресу ОСОБА_1 Банком направлено вимогу № 188/2/971 від 27.11.2024 (Т. 1, а.с. 150-151);

- на адресу ОСОБА_2 Банком направлено вимогу № 188/2/972 від 27.11.2024 (Т. 1, а.с. 151-153).

Надіслані позивачем вимоги, як від вказує, залишились без виконання.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості заявлених позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Нормами ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, укладений між банком та відповідачем-1 Кредитний договір є підставою для виникнення у сторін за цим договором відповідних зобов`язань відповідно до ст.ст. 173, 174 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено судом, на виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором № 010/Д2-2- КБ/130 від 07.04.2021 позивач перерахував відповідачу-1 кредитні кошти у загальному розмір 6 150 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою (Т. 1, а.с. 155-157).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц).

Натомість, як з`ясовано судом та не спростовано відповідачем-1, останній не повернув кредитні кошти у строк, встановлений Кредитним договором, а саме до 01.04.2023.

Надіслані позивачем на адресу відповідачів вимоги про погашення кредитної заборгованості, як свідчать матеріали справи, також залишились без виконання.

Отже, невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (неповернення відповідачем-1 кредитних коштів у встановлений договором строк) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання.

Неповерненням позивачу отриманих кредитних коштів у встановлений вищевказаним договором строк відповідач-1, як позичальник, порушив умови цього договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України. Відтак, вказані обставини є підставою для стягнення спірної суми заборгованості по кредиту в розмірі 6 150 000,00 грн в судовому порядку, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Водночас, з урахуванням на заявлення позивачем до стягнення заборгованості з відповідачів-1-4 в солідарному порядку, слід зазначити наступне.

Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобов`язань відповідача-1 перед позивачем, 05.11.2020 між Банком та відповідачами-2-4 було укладено договори поруки № 12/Д2-2-КБ/154, № 12/Д2-2-КБ/155 та № 12/Д2-2-КБ/156.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

В ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, якою визначені загальні умови забезпечення виконання зобов`язання, передбачено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Так, в силу приписів ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

З аналізу вимог частини першої статті 554 Цивільного кодексу України у поєднанні з вимогами, передбаченими частиною першою статті 542 та статтею 543 цього Кодексу, слідує, що між боржником та поручителем існує солідарний обов`язок, установлений законом, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на вказане, враховуючи положення Кредитного договору та договорів поруки, суд зазначає про наявність у відповідачів-2, -3, -4 солідарного обов`язку щодо виконання зобов`язання відповідача-1 в частині сплати заборгованості за тілом кредиту в сумі 6 150 000,00 грн.

Таким чином, господарський суд вважає цілком обґрунтованими позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів 6 150 000,00 грн заборгованості по кредиту, з огляду на що, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Щодо посилань представника відповідача-1, -3 на настання обставин непереборної сили (форс-мажору) суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною другою статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (див. пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Водночас у постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У свою чергу, в пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала таке:

"Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

Представник відповідача-1, -3 просив врахувати форс-мажорні обставини, такі як введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією, бойові дії, тимчасову окупацію м. Херсон тощо.

Не ставлячи під сумнів те, що війна та пов`язані з нею події є обставинами непереборної сили, господарський суд вказує, що відповідачем не надано доказів того, що у даному випадку форс-мажор призвів до того, що Позичальник не міг повернути кредит. Такими доказами могли б бути документальні підтвердження відсутності коштів на банківських рахунках за умови доведення, що саме війна призвела до неспроможності розрахуватись з Банком.

Отже, суд зазначає, що наявність форс-мажорних обставин (військові дії, окупація) є підставою лише для не застосування до боржника заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), але не є підставою для звільнення від виконання ним основного зобов`язання, також незважаючи на те, здійснює він підприємницьку діяльність або ні.

Таким чином, доводи відповідача в частині посилання на форс-мажорні обставини господарським судом відхиляються, оскільки, по-перше, відповідачем не доведено належними доказами причинно-наслідкового зв`язку між настанням форс-мажорних обставин та неможливістю виконати грошове зобов`язання, по-друге, наявність форс-мажорних обставин є підставою лише для не застосування до боржника заходів відповідальності (сплата неустойки: пені та штрафів), які у даній справі до стягнення не заявлялись.

За ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 79 ГПК України унормовано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідним, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18.01.2021 по справі № 915/646/18.

На підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідачів, по 18 752,80 грн на кожного.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77; ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОДКИЙ СВІТ» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2; ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про стягнення 6 150 000,00 грн задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77; ), Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОДКИЙ СВІТ» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2; ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) 6 150 000,00 грн заборгованості по кредиту.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКОН ЛТД» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Ушакова, буд. 77; ) на користь Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) 18 752,80 грн витрат зі сплати судового збору.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СОЛОДКИЙ СВІТ» (73000, Херсонська обл., м. Херсон, вул. Некрасова, буд. 2; ) на користь Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) 18 752,80 грн витрат зі сплати судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) 18 752,80 грн витрат зі сплати судового збору.

6. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) 18 752,80 грн витрат зі сплати судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 19 березня 2025 р. Повне рішення складено та підписано 28 березня 2025 р.

Суддя Р.В. Волков