ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 березня 2025 року Справа № 903/25/25 (903/1019/24)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес", с.Дейманівка, Пирятинський р-н., Полтавська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак", м. Луцьк

про стягнення 72 691,05 грн

в межах розгляду справи №903/25/25

за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК"

про банкрутство Суддя Шум М. С.

Без виклику сторін

встановив: 06.12.2024 через електронний суд до Господарського суду Волинської області надійшла позовна Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" про стягнення 72 691,05 грн, з яких: 39 721,36 грн основного боргу, 6 272,14 грн штрафу, 15121,86 грн пені, 2 944,74 грн 3% річних, 8 630,95 грн інфляційних втрат та судових витрат по справі.

Ухвалою суду від 10.12.2024 №903/1019/24 (суддя Бідюк С. В.) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено: відповідачу строк не пізніше ніж протягом 15 календарних днів з дня вручення цієї ухвали подати суду відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, який відповідатиме приписам статті 165 ГПК України. Одночасно копію відзиву з долученими до нього документами надіслати позивачу, докази відправки надати суду; строк не пізніше ніж протягом 3 календарних днів з дня отримання відповіді на відзив подати суду заперечення на відповідь на відзив з доказами надіслання позивачу; позивачу строк не пізніше ніж протягом 5 календарних днів з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив з доказами надіслання відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Волинської області (суддя Шум М.С.) №903/25/25 від 30.01.2025 відкрито провадження за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" про банкрутство.

Ухвалою суду від 04.02.2025 (суддя Бідюк С. В.) справу №903/1019/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" про стягнення 72691,05 грн передано Господарському суду Волинської області, в провадженні якого перебуває справа №903/25/25 за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" про банкрутство.

Ухвалою суду від 07.02.2025 прийнято позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньтабак" про стягнення 72 691,05 грн до розгляду в межах розгляду справи №903/25/25 за заявою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЛИНЬТАБАК" про банкрутство. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Запропоновано позивачеві, розпоряднику майна боржника та відповідачеві (боржнику) надати суду письмові пояснення стосовно позовних вимог з документами в їх обґрунтування протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали з доказами надіслання іншим учасникам справи.

Відповідач ухвалу суду від 07.02.2025отримав 12.02.2025, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, позивачу ухвала суду надіслана черз електронний суд в Електронний кабінет 07.02.2025.

Від відповідача до суду не надходили відзив, заяви, клопотання.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» укладено Договір поставки № 070/ПР від 24.08.2022 з врахуванням протоколу узгодження розбіжностей від 24.08.2022 (надалі - «Договір», а. с. 9-13).

Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у власність (поставляти) Покупцеві товар згідно накладних на поставку партії товару, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати товар у порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

Відповідно до пункту 2.2. Договору сума договору визначається як загальна вартість поставленого товару визначеного у накладних на передачу товару від Постачальника Покупцеві протягом дії даного договору. Накладні на передачу є невід`ємними частинами даного договору.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплачувати кожну конкретну партію Товару в повному обсязі та в строк, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з моменту поставки. Постачальник має право зупиняти поставку замовленого Покупцем Товару у випадках не оплати раніше поставленого Товару.

Пункт 3.5 Договору передбачає, що розрахунок за товар проводиться в національній валюті України - гривні, безготівковим шляхом.

Відповідно до пункту 7.1 Договору Сторони повинні виконувати свої зобов`язання належним чином відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства.

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що у випадку порушення строків оплати Товару Покупець сплачує Постачальникові, за його вимогою, пеню у розмірі, подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент поставки, від вартості несвоєчасно оплаченого Товару, за кожний день прострочення платежу.

Пункт 7.3 Договору передбачає, що Сторона, яка сплатила неустойку (штраф, пеню), не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання належним чином.

Пунктом 7.5 Договору (у редакції згідно з протоколом узгодження розбіжностей до Договору) передбачено, що у випадку наявності у Покупця 3 (трьох) і більше випадків протермінування платежу понад 3 (три) банківських дні за останній календарний місяць, Покупець сплачує на користь Постачальника одноразовий штраф у розмірі 10% вартості несвоєчасно оплаченого Товару.

Крім цього, відповідно до п. 7.6 Договору за порушення зобов`язань, визначених цим Договором, Сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 11.1 встановлено, що цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022 року.

Водночас, пункт 11.3 Договору встановлює, що у випадку закінчення строку дії договору, коли зобов`язання Сторін за цим договором не виконані, Договір вважається пролонгованим на строк до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором.

За результатами виконання зобов`язань за Договором Позивачем здійснено поставку Товару за результатами чого складено наступні податкові накладні:

- Податкова накладна № 63 від 06.09.2022 (зареєстровано в ЄРПН) щодо поставки товару на загальну суму 29 381,76 грн. з урахуванням ПДВ;

- Податкова накладна № 64 від 06.09.2022 (зареєстровано в ЄРПН) щодо поставки товару на загальну суму 20 907,12 грн. з урахуванням ПДВ;

- Податкова накладна № 65 від 06.09.2022 (зареєстровано в ЄРПН) щодо поставки товару на загальну суму 12 432,48 грн. з урахуванням ПДВ.

Поставку товару на загальну суму 62 721, 36 грн. здійснено 06.09.2022. Відтак, оплата товару повинна була бути здійснена у строк, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з моменту поставки, тобто по 26.09.2022.

Згідно з платіжними інструкціями кредитного переказу коштів № 59580 від 22.03.2023, № 59581 від 22.03.2023 та № 59582 від 22.03.2023 Відповідач перерахував Позивачеві кошти у загальному розмірі 23 000 грн з призначенням платежу: за чай згідно договору поставки №070/ПР від 24.08.2022.

За результатами звірки взаємних розрахунків станом за період перше півріччя 2024 року між ТОВ «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» та ТОВ «ВОЛИНЬТАБАК» за Договором поставки № 070/ПР від 24.08.2022 складено Акт звіряння відповідно до якого зафіксовано заборгованість по оплаті Товару у розмірі 39 721, 36 грн. станом на 30.06.2024.

Відповідний Акт підписаний електронними підписами уповноваженими представників сторін.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Факт отримання товару 06.02.2022 відповідачем не оспорюється, підтверджується податковими накладними, квитанціями про часткові оплати товару та Актом звіряння взаємних розрахунків.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідності до укладеного між сторонами Договору позивачем виконані прийняті на себе зобов`язання з передачі товару відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК», а відповідачем, у свою чергу, прийнято товар без будь - яких зауважень, оплату за товар проведено частково.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, як зазначено позивачем в позовній заяві та встановлено судом, свої зобов`язання щодо сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» утворилась заборгованість перед позивачем за Договором у розмірі 39 721, 36 грн, яку останній просить стягнути в поданій суду позовній заяві.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином обов`язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

При цьому відповідачем не надано суду доказів на підтвердження відсутності боргу, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

Господарський суд відзначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій.

Проте, підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу, позаяк акт звірки фактично є дією у розумінні статті 264 Цивільного кодексу України, яка свідчить про визнання покупцем товару боргу.

Отже, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема, в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, за умови, що інформація, відображена в акті, підтверджена первинними документами, а сам акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

Таким чином суд зазначає, що наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків, за умови відсутності заперечень щодо повноважень осіб, якими вони підписані, зокрема, з боку відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи розцінюється судом як обставина, що свідчить про визнання відповідачем заборгованості за Договором у загальній сумі 39 721, 36 грн.

Сума основного боргу в розмірі 39 721, 36 коп. є доведеною та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо розрахунку пені

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 7.1 Договору у випадку порушення строків оплати Товару Покупець сплачує Постачальникові, за його вимогою, пеню у розмірі, подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент поставки, від вартості несвоєчасно оплаченого Товару, за кожний день прострочення платежу.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача 15 121, 86 грн пені за період з 28.09.2022 по 22.03.2023 на суму боргу в розмірі 62 721, 36 грн.

Суд звертає увагу позивача, що часткова сплату товару здійснена відповідачем 22.03.2023, а відтак, заборгованість станом на 22.03.2023 становила 39 721, 36 грн., проте не 62 721, 36 грн.

Відтак, з огляду на період, визначений позивачем для нарахування пені в межах 6-місячного строку, підставна та підлягає до стягнення пеня, що нарахована за період з 28.09.2022 по 21.03.2023 на суму боргу в розмірі 62 721, 36 грн. становить 15 035,94 грн. та за 22.03.2023 на суму боргу 39 721, 36 грн становить 54, 41 грн., а разом 15 090, 35 грн.

В позові на суму 31, 51 грн пені слід відмовити за безпідставністю.

Щодо розрахунку втрат від інфляції та 3% річних

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до формулювання ст. 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України.

Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 (справа №910/4590/19) вбачається, що зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Позивач нарахував до стягнення з відповідача:

- 2 944, 74 грн 3% річних, що нараховані за період з 28.09.2022 по 22.03.2023 на суму боргу 62 721, 36 грн та за період з 23.03.2023 по 06.12.2024 на суму боргу 39 721, 36 грн.

- 8 630, 95 грн втрат від інфляції, що нараховані за період з 01.10.2022 по 22.03.2023 на суму боргу 62 721, 36 грн та за період з 01.04.2023 по 31.10.2024 на суму боргу 39 721, 36 грн.

Суд звертає увагу позивача, що часткова сплату товару здійснена відповідачем 22.03.2023, а відтак, заборгованість станом на 22.03.2023 становила 39 721, 36 грн., проте не 62 721, 36 грн.

Суд перевіривши розрахунки позивача, дійшов висновку про їх правильність та підставність.

Щодо розрахунку штрафу

У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 7.5 Договору (у редакції згідно з протоколом узгодження розбіжностей до Договору) передбачено, що у випадку наявності у Покупця 3 (трьох) і більше випадків протермінування платежу понад 3 (три) банківських дні за останній календарний місяць, Покупець сплачує на користь Постачальника одноразовий штраф у розмірі 10% вартості несвоєчасно оплаченого Товару.

При цьому, відповідно до п. 3.4 Договору Покупець зобов`язується оплачувати кожну конкретну партію Товару в повному обсязі та в строк, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з моменту поставки. Постачальник має право зупиняти поставку замовленого Покупцем Товару у випадках не оплати раніше поставленого Товару.

З огляду на наведене, враховуючи, що поставка 3-х партій товару відбулась 06.09.2022 з урахуванням п. 3.4 Договору Відповідач повинен був здійснити повну оплату на кожну окрему партію не пізніше 26.09.2022 року (включно), прострочення вказаного обов`язку почалось наступного дня, тобто з 27.09.2022.

Прострочення тривало більше як 3 банківські дні, тому Позивач правомірно на підставі п. 7.5 Договору (у редакції згідно з протоколом узгодження розбіжностей до Договору) просить стягнути з Відповідача штраф у розмірі 10 % вартості несвоєчасно оплаченого Товару, а саме 6 272, 14 грн. (10% від 62 721, 36 грн)

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачений судовий збір у справі пропорційно до задоволених вимог в сумі 3026, 69 грн суд покладає на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

Суд звертає увагу позивача на ту обставину, що ухвалою суду від 30.01.2025 №903/25/25 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Визнано вимоги ініціюючого кредитора - Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (вул. Алмазова Генерала, буд. 4а, м.Київ, 01011, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) в сумі 122 465 415, 21 гривень (сто двадцять два мільйони чотириста шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять гривень 21 копійок), з яких: перша черга - 102 280,00 грн. (з яких судовий збір 30 280,00 грн. та авансування винагороди арбітражному керуючому в розмірі 72 000,00 грн.); позачергово - 122 363 135, 21 грн., вимоги забезпечені заставою рухомого майна боржника (заставодавець), що підлягають окремому включенню. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) строком на сто сімдесят календарних днів по 19 липня 2025 року. Розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ) призначено арбітражного Демчан Олександра Івановича, що діє на підставі Свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1732 від 11.11.2015 року. Адреса для листування: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 88, а/с 210. Адреса офісу: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 16/108, каб. 17. тел. моб. НОМЕР_1 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 Пристановлено оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення (повідомлення) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ). Розгляд справи в попередньому засіданні призначено на 18.03.2025.

03.02.2025 оприлюднено на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення (повідомлення №75170) про відкриття Господарським судом Волинської області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, буд.1, м.Луцьк, ).

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2 Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬТАБАК» (вул. Транспортна, 1, м. Луцьк, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПИРЯТИНСЬКИЙ ДЕЛІКАТЕС» (вул. Наглого Марка, буд. 46, с.Дейманівка, Полтавська обл., )

- 39 721, 36 грн. основного боргу, 6 272, 14 грн. штрафу, 15 090, 35 грн. пені, 2 944, 74 грн 3% річних, 8 630, 95 грн втрат від інфляції та 3 026, 69 грн судового збору.

3. В позові на суму 31, 51 грн пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум