ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2025 р. Справа №914/2625/23

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді (доповідача) МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.

За участю представників сторін від:

позивача Нестерова І.Г ( адвокатка);

відповідача Рібун Р.В. (адвокат).

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго вх.ЗАГС №01-05/2079/24 від 23.07.2024)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 (повне рішення - 03.07.2024, суддя Мороз Н.В.)

у справі №914/2625/23

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго", м. Київ

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Львівобленерго", м. Львів

про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулося ПрАТ «НЕК «Укренерго» з позовом до ПрАТ «Львівобленерго» (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення 150 909 220,49 грн, з яких: 149 950 701, 93 грн - основний борг, 7 372 358,60 грн - 0,1% пеня, 605 947,29 грн - 3% річних та 235 826,73 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем відповідачем, як користувачем, умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041 від 29.06.2019 в частині своєчасної та повної оплати позивачу, як виконавцю, вартості наданих згідно договору послуг за період квітень 2023 - липень 2023.

Господарський суд Львівської області рішенням від 25.06.2024 позов задовольнив частково. Стягнув з ПрАТ "Львівобленерго" на користь ПрАТ "НЕК "Укренерго": 252 703, 02 грн - 3% річних, 76 443,96 грн - інфляційних втрат та 3 041,93 грн судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 149 950 701, 93 грн основного боргу узв`язку із його сплатою відповідачем закрив провадження у справі і в задоволенні решти позовних вимог відмовив. Повернув ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" з Державного бюджету України 818 083,29 грн судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №В-5119 від 21.08.2023.

При прийнятті рішення в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних річних суд виходив з того, що з метою визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги. Оскільки зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги, а не за планові обсяги, з огляду на що нарахування позивачем інфляційних втрат та трьох процентів річних на планові платежі є безпідставним. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив, що обґрунтований розмір інфляційних втрат за невиконання відповідачем грошового зобов`язання становить 76 443,96 грн, а розмір 3% річних - 252 703, 02 грн.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ПрАТ Національна енергетична компанія Укренерго подала апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 в частині відмови у стягненні 159 382, 77 грн інфляційних втрат та 353 244, 27 грн 3% річних і прийняти в цій частині нове про задоволення позовних вимог у цій частині.

В апеляційній скарзі та письмових поясненнях скаржник покликається на такі обставини:

- при розрахунку за надані послуги відповідач зобов`язаний використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно. Відтак відповідач був зобов`язаний здійснювати оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати за розрахунковий місяць;

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що строк оплати послуги вважається протермінованим з 27.05.2023 (тобто зі спливом визначеного ч. 2 ст. 530 ЦК України семиденного строку на добровільне виконання вимоги за № 01/24560 від 19.05.2023), оскільки, на переконання скаржника, обов`язок здійснення оплати відповідачем трьох планових платежів існував з моменту отримання рахунків, а не з моменту отримання вимоги;

-з покликанням на правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 29.04.2020 у справі № 915/641/19, позивач зазначає, що рахунок на оплату, за своєю правовою природою, не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Отже, позивач вважає, що саме з моменту отримання рахунків необхідно обраховувати протермінування здійснення оплати, позаяк рахунки, на відміну від вимоги, містили усі реквізити для оплати із зазначенням конкретної послуги та її вартості, натомість вимога містила лише умови договору та вимоги законодавства, які регулюють грошове зобов`язання.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначає, з системного аналізу умов договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу, вбачається, що хоча і договором передбачено часткову попередню оплату вартості послуги (п. 2.4 договору) трьома частинами в процентному відношенні від вартості послуги (до 10 числа розрахункового місяця - 35 %, до 20 числа розрахункового місяця - 35 % та до останнього дня календарного місяця - 30 %), однак не врегульовано, яким чином наперед визначається обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат. Отже, якщо договором не встановлено обсяг послуги, який буде базою для визначення планових платежів відповідно до п. 2.4 договору, то сторонами в договорі не врегульовано порядок попередньої оплати. Відтак доводи позивача (скаржника) про протермінування попередніх оплат (планових платежів) не можуть вважатись обґрунтованими.

Умовами договору також не врегульовано строк оплати вартості фактично наданої послуги. Так, користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором (п. 3.2.1 договору), а виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 3.3.2 договору), однак вказівки на термін оплати сам договір не містить. Оскільки умовами договору не встановлений строк оплати вартості фактично наданої послуги (такий строк не встановлений і актами законодавства), позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення заборгованості за договором вірно покликався на ч. 2 ст. 530 ЦК України та вважав строком настання зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг за договором - семиденний термін від дня пред`явлення вимоги. Однак, позивач помилково вважав вимогами в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України рахунки-фактури та проекти актів наданих послуг.

Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що повідомлення ПрАТ Львівобленерго, якими доведено до відома НЕК Укренерго в порядку п. 10.1 договору про планові обсяги послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління помісячно на 2022 та 2023 роки подавалось позивачу виключно для планування ним режимів роботи енергосистеми, в них не зазначено, що такі планові обсяги подавалися для розрахунку планових (попередніх) платежів, як про це помилково зазначає позивач. В будь-якому випадку, з умов договору не вбачається, що планові обсяги, передані в порядку п. 10.1 договору, можуть бути базою для визначення планових (авансових) платежів в порядку п. 2.4 договору.

Відповідач наголошує, що умови укладеного сторонами договору не містять норми про те, що плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період. Отже, умови договору, не містять норми про те, яким чином наперед визначається обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат.

Також відповідач звертає увагу на те, що за спірний період вартість наданої послуги в порівнянні з актами надання послуги за попередніми актами (окрім червня) зменшилась. Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснений позивачем без врахування скоригованих сторонами актами коригування обсягів та вартості фактично наданих послуг. Зважаючи на те, що зобов`язання зі сплати вартості необґрунтовано включено у первісний акт надання послуги та відкоригованої у сторону зменшення, не може вважатись дійсним, тому вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на нього, як на недійсне зобов`язання, не можуть вважатись обґрунтованими, адже ці вимоги є акцесорними (похідними) від нього, а тому теж є недійсними.

Відповідач зазначає, що не є вимогами, в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, проекти актів надання послуги, оскільки такі не містять в собі вимоги про оплату, як і термін оплати, тощо. Окрім того, дата направлення проекту акта надання послуги, який ще не підписаний з другої сторони, не може бути датою вимоги про оплату ще неузгодженої сторонами кількості та вартості послуги. Як правило, такі акти підписуються з другої сторони лише через 1-3 дні. Тому дата скерування проекту акта наданої послуги не може бути датою, з якої починає обчислюватись семиденний строк для оплати, встановлений ч. 2 ст. 530 ЦК України. Скерування рахунку (рахунку-фактури) разом із проектом акта наданої послуги до часу його підписання з другої сторони, тобто ще до узгодження фактичних обсягів та вартості наданої послуги, є передчасним.

Звертає увагу суду також на те, що при обрахунку інфляційних втрат та 3 % річних за порушення строків оплати планових платежів, дата оплати за які припадає на вихідний день, позивач безпідставно здійснював зміщення граничного терміну оплати, що припав на вихідний, на день, що передував дню оплати, замість визначеного законом зміщення на наступний банківський день за днем граничного терміну оплати, що припав на вихідний. Таким чином, позивач необґрунтовано проводив донарахування за ці дні. Вказане свідчить про неправильність здійснених позивачем розрахунків.

Аналогічні за своїм змістом доводи наведені відповідачем також у поданих додаткових поясненнях.

Інших клопотань чи заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, сторонами подано не було.

13.03.2025 в судовому засіданні взяли участь представники позивача та відповідача, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.06.2019 між ДП "Національна енергетична компанія "Укренерго" (оператор системи передачі, що здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління ОЕС України до отримання ліцензії на провадження діяльності з передачі електричної енергії) (виконавець) та ПрАТ "Львівобленерго" (користувач) укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041.

Цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України.

За цим договором виконавець зобов`язується надавати послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління об`єктами користувача у складі об`єднаної енергетичної системи ОЕС України, а саме забезпечити надійне та ефективне функціонування ОЕС України, зокрема безперебійне постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог операційної безпеки (далі - послуга) (п.1.1).

Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору (п.1.2).

Під час виконання вимог цього договору, а також вирішення питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Законом України "Про ринок електричної енергії", Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України та ОЕС України (п.1.3).

Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією (п.1.4).

Послуги надаються оператором системи передачі користувачу, що виступає на ринку оператором системи розподілу (п.1.5).

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який визначається регулятором відповідно до затвердженої ним методики та оприлюднюється виконавцем на своєму офіційному вебсайті https://ua.energy/ . Тариф застосовується з дати прийняття, якщо більш пізній термін не визначено у документі, яким затверджено тариф (п.2.1).

Обсяг наданої послуги визначається: для виробників як обсяг виробленої електричної енергії (в одиницях відпуску); для операторів систем розподілу як обсяг розподіленої електричної енергії; для споживачів як обсяг спожитої електричної енергії (п.2.2).

Вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період (п.2.3).

Розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги (п.2.4).

Виконавець надає користувачу акт надання послуги до 4-го числа місяця, наступного за розрахунковим (п.2.5).

Користувач має повернути погодженим один примірник акта надання послуги в наступному розрахунковому періоді (п.2.6).

Оплата рахунків здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - сервіс), за умови наявності електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством (п.2.7).

При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово (п.2.8).

Виконавець зобов`язаний здійснювати річне, сезонне, місячне, тижневе, добове прогнозування споживання та виробництва електричної енергії в ОЕС України з метою планування забезпечення балансової надійності енергосистеми та забезпечення планового виведення з роботи (введення в роботу) обладнання (п.3.1.10).

Виконавець зобов`язаний визначати прогнозовані, річні, квартальні, місячні обсяги виробництва електроенергії і потужності на годину максимального навантаження на електростанціях (п.3.1.11).

Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором; повертати виконавцю підписаними акти про надання послуг; надавати виконавцю свої прогнози споживання та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передач (п.3.2).

За внесення платежів, передбачених п.2.5 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню розміром 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Сума пені (без ПДВ) зазначається у платіжному документі окремим рядком) (п.6.1).

Планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 10-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю. Виконавець протягом 3 днів їх погоджує і повертає користувачу (п.10.1).

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2019. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. (п.12.1).

Цей договір припиняє свою дію, якщо одна зі сторін перестає бути учасником ринку електричної енергії та/або визначена згідно з Правилами ринку "Дефолтним" учасником ринку, з дати, зазначеної у заяві сторони, що вирішила позбутися статусу учасника ринку електрично енергії добровільно та/або у разі відсутності ліцензії на проведення певного виду діяльності, та/або за рішенням адміністратора розрахунки. В іншому випадку цей договір припиняє свою дію з дати набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору (п.12.5).

Надалі сторони уклали додаткову угоду від 29.06.2019 до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041; протокол розбіжностей про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041 від 29.06.2019; додаткову угоду від 18.04.2023 до договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0521-03041.

Згідно з повідомленням № 139-07-6428 від 21.12.2021 щодо планового обсягу послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ПрАТ "Львівобленерго" заявлено, зокрема, такі планові обсяги на квітень-липень 2023: квітень - 319000 МВт*год, травень - 311000 МВт*год, червень - 300000 МВт*год, липень - 300000 МВт*год.

Відповідно до акту надання послуги від 30.04.2023, виконавець передав, а користувач отримав послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 фактичним обсягом 405393,489 МВт*год за тарифом 80,87 грн/МВт*год, загальною вартістю послуги 39 341 005,75 грн.

Актом коригування від 17.07.2023 фактичний обсяг послуги за період з 01.04.2023 по 30.04.2023 скориговано в сторону зменшення на 681,555 МВт*год на суму 66 140,83 грн. Загальна вартість послуги становить 39274864, 92 грн.

Відповідно до акту надання послуги від 31.05.2023, виконавець передав, а користувач отримав послугу за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 фактичним обсягом 374 541, 065 МВт*год за тарифом 80,87 грн/МВт*год, загальною вартістю 36 346 963,12 грн.

Актом коригування від 18.08.2023 фактичний обсяг послуги за період з 01.05.2023 по 31.05.2023 скориговано в сторону зменшення на 525,058 МВт*год на суму 50 953,73 грн. Загальна вартість послуги становить 36296009,39 грн.

Відповідно до акту надання послуги від 30.06.2023, виконавець передав, а користувач отримав послугу за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 фактичним обсягом 343 448,111 МВт*год за тарифом 80,87 грн/МВт*год, загальною вартістю послуги 33 329 578, 49 грн.

Актом коригування від 20.10.2023 фактичний обсяг послуги за період з 01.06.2023 по 30.06.2023 скориговано в сторону збільшення на 120,186 МВт*год на суму 11 663,33 грн. Загальна вартість послуги становить 33341241, 82 грн.

Відповідно до акту надання послуги від 31.07.2023, виконавець передав, а користувач отримав послугу за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 фактичним обсягом 358 452, 321 МВт*год за тарифом 95,54 грн/МВт*год, загальною вартістю послуги 41 095 841, 70 грн.

Актом коригування від 17.11.2023 фактичний обсяг послуги за період з 01.07.2023 по 31.07.2023 скориговано в сторону зменшення на 499,406 МВт*год на суму 57 255,90 грн. Загальна вартість послуги становить 41038585,80 грн.

Відповідно до п.2.4, 2.5 договору сторони погодили, що розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період трьома платежами: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% послуги, до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги. Виконавець надає користувачу акт надання послуги до 04 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відтак за наслідком завершення відповідного розрахункового періоду здійснюється остаточний розрахунок на підставі акта надання послуги.

Застосована у договорі правова конструкція передбачає, що три грошові зобов`язання користувача щодо поетапної попередньої оплати планової вартості послуги з моменту отримання користувачем акта надання послуги перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданої послуги визначеної в акті надання послуги та сумою попередньо сплаченої вартості послуги відповідного розрахункового періоду. При цьому, якщо сума здійснених попередніх оплат є меншою від вартості наданої послуги згідно з актом надання послуги, у користувача, на підставі відповідного акта надання послуги, виникає обов`язок сплатити грошове зобов`язання на вказану суму, а у разі збільшення фактичного обсягу послуги згідно з актом коригування у порівнянні з актом надання послуги у користувача виникає обов`язок додатково сплатити грошове зобов`язання на суму збільшення фактичного обсягу наданої послуги.

У разі виникнення розбіжностей за отриманим від виконавця за попередній розрахунковий місяць актом надання послуги, спір за такими розбіжностями вирішується сторонами шляхом переговорів, а в разі недосягнення згоди в судовому порядку. Наявність спору між сторонами по розбіжностях за обсягами чи вартістю послуги не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін щодо обсягу та вартості послуги.

Оплата рахунків здійснюється на підставі рахунків, наданих виконавцем або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою «Системи управління ринком» (далі - сервіс), за умови наявності електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством (п.2.7).

При відсутності заборгованості надлишок коштів, що надійшли протягом розрахункового періоду, зараховується в рахунок оплати наступного розрахункового періоду. Оплата заборгованості минулих періодів зараховується першочергово (п.2.8 договору).

Серед обов`язків виконавця, передбачених п. 3.1.16 договору, виконавець зобов`язаний складати та передавати користувачу акти про надання послуг, а серед обов`язків користувача, передбачених п. 3.2.4 договору, користувач зобов`язаний повертати виконавцю підписаними акти про надання послуг.

Користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором; повертати виконавцю підписаними акти про надання послуг; надавати виконавцю свої прогнози споживання та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передач (п.3.2 договору).

Крім цього, виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки за надані послуги виключно на підставі даних отриманих від адміністратора комерційного обліку (п. 3.1.17 договору), користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором (п. 3.2.1 договору), а виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 3.3.2 договору).

За внесення платежів, передбачених п.2.5 цього договору, з порушенням термінів користувач сплачує виконавцю пеню розміром 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення платежу, ураховуючи день фактичної оплати. Сума пені (без ПДВ) зазначається у платіжному документі окремим рядком) (п.6.1 договору).

Позивач зазначив, що в порушення взятих на себе за договором зобов`язань, відповідач неналежно виконував зобов`язання щодо оплати за надану позивачем послугу. Внаслідок зазначеного, позивач 19.05.2023 надіслав на адресу відповідача вимогу № 01/24560 про виконання умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління із зазначенням розміру заборгованості за договором № 0521-03041 (станом на 17.05.2023) в сумі 158 870 050,22 грн.

13.07.2023 позивач на адресу відповідача надіслав попередження № 01/34144 про підготовку позовної заяви із зазначенням розміру заборгованості за договором № 0521-03041 (станом на 09.07.2023) в сумі 204 428 745,81 грн.

20.07.2023 позивач на адресу відповідача надіслав вимогу № 01/35419 про виконання умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління із зазначенням розміру заборгованості за договором № 0521-03041 (станом на 18.07.2023) в сумі 220 517 023,47 грн.

21.09.2023 позивач на адресу відповідача надіслано вимогу № 01/47245 про виконання умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління із зазначенням розміру заборгованості за договором № 0521-03041 (станом на 19.09.2023( в сумі 304 660 649,91 грн.

Як вбачається з наданої АТ «Ощадбанк» інформації про надходження коштів на рахунки НЕК «Укренерго» від контрагента ПрАТ «Львівобленерго» за період з 01.01.2023 по 27.07.2023, відповідач здійснив часткову оплату заборгованості за договором на загальну суму 322 000,00 грн із зазначенням цільового призначення платежів за період: квітень - червень 2023 року.

З метою захисту порушеного права, позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 149 950 701,93 грн; пені в розмірі 7 372 358,60 грн; 3% річних в розмірі 605 947,29 грн та інфляційних втрат в розмірі 235 826,73 грн за період квітень 2023 - липень 2023.

Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач сплатив суму основного боргу за спірним договором в повному обсязі у розмірі 149 950 701,93 грн, то суд закрив провадження у цій частині. Вказана обставина сторонами не заперечувалась.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 159 382, 77 грн інфляційних втрат та 353 244, 27 грн 3% річних, то суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання судом першої інстанції норм процесуального та правильне застосування норм матеріального права лише у цій частині.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором, згідно зі ст. 626 ЦК України, є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище визначаються Законом України «Про ринок електричної енергії» №2019-VIII від 13.04.2017.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону:

- диспетчерське управління - оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки (пункт 18);

- учасник ринку електричної енергії (далі - учасник ринку) - виробник, електропостачальник, трейдер, оператор системи передачі, оператор системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживач, які провадять свою діяльність на ринку електричної енергії у порядку, передбаченому цим Законом (пункт 96);

- оператор системи передачі - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (пункт 55);

- оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності (пункт 56);

- розподіл електричної енергії (далі - розподіл) - транспортування електричної енергії від електроустановок виробників електричної енергії або електроустановок оператора системи передачі мережами оператора системи розподілу, крім постачання електричної енергії (пункт 78).

В ч. 2 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» йдеться про те, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема:

1) правилами ринку, які, в тому числі, визначають правила функціонування балансуючого ринку та ринку допоміжних послуг;

2) правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку;

3) кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу;

4) кодексом комерційного обліку;

5) правилами роздрібного ринку;

6) іншими нормативно-правовими актами.

Частина 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачає, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються договори, в т.ч. і договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами цієї справи існують правовідносини, які виникли з договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0521-03041 від 29.06.2019.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на виконання умов договору № 0521-03041, протягом квітня 2023 - липня 2023 року позивач надав, а відповідач отримав послугу на загальну суму 149 950 701,93 грн (відповідно до актів коригування). Акти коригування до актів надання послуг підписано сторонами без зауважень, за допомогою електронних цифрових підписів.

Матеріалами справи підтверджується, що частину вказаної суми у розмірі 322 000, 00 грн оплачена відповідачем до подачі позову до суду. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи інформацією, наданою АТ «Ощадбанк» про надходження коштів на рахунки НЕК «Укренерго» від контрагента ПрАТ «Львівобленерго» за період з 01.01.2023 по 27.07.2023. Як було зазначено вище, заборгованість у розмірі 149 950 701,93 грн була сплачена відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Внаслідок неналежного, за твердженням позивача, виконання зобов`язання щодо оплати за надану послугу, позивач нарахував відповідачу 3% річних від суми основної заборгованості в розмірі 605 947,29 грн та інфляційні втрати у розмірі 235 826,73 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19 Верховний Суд вказав, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

З умов договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу вбачається, що договором передбачено часткову попередню оплату вартості послуги (п.2.4), зокрема, трьома частинами в процентному співвідношенні від вартості послуги (до 10 числа розрахункового місяця - 35 %, до 20 числа розрахункового місяця - 35 % та до останнього дня календарного місяця - 30 %).

При цьому, вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період.

Таким чином, з аналізу умов укладеного між сторонами договору вбачається, що обсяг наданої послуги та її вартість можливо визначити лише на підставі акту надання послуги, який формується виконавцем до 04 числа місяця, наступного за розрахунковим та підписується сторонами.

Суд апеляційної інстанції бере до уваги доводи позивача про те, що згідно умов договору сторони погодили розрахунки на умовах попередньої оплати, а відтак неналежне виконання зобов`язань за договором в частині своєчасного здійснення попередніх оплат матиме наслідки, передбачені чинним законодавством.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у схожих до спірних правовідносинах, на які покликається позивач.

Так, у постановах від 09.11.2022 у справі №904/5899/21, від 24.11.2022 у справі №927/713/21, Верховний Суд виснував, що як невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

У постанові від 10.12.2024 у справі №914/1653/23 Верховний Суд вказав, що подібні за змістом висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 24.11.2023 у справі №927/713/21, від 09.11.2022 у справі № 904/5899/21, від 23.11.2023 у справі №925/654/22, викладені щодо договорів про надання послуг з передачі електричної енергії, у той час як у справі, що розглядається, спір виник щодо виконання договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Водночас Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що аналіз чинного законодавства свідчить про те, що правовідносини з надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління є подібними з правовідносинами з надання послуг з передачі електричної енергії, оскільки є правовідносинами щодо надання послуг оператором системи передачі, для розрахунків за договорами з передачі електричної енергії та з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління використовується плановий і фактичний обсяги послуги, спосіб оплати таких послуг (попередні планові платежі на основі наданих користувачем прогнозованих планових обсягів послуги та подальша доплата згідно відповідних актів надання послуги) є теж подібним.

Відтак Верховний суд виснував, що у справі №914/1653/23, правовідносини у якій виникли щодо виконання умов цього ж договору, невиконання умов якого є предметом спору у цій справі також, суди першої та апеляційної інстанцій положень законодавства та умов договору про надання послуг щодо моменту настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання не врахували, а відтак дійшли передчасного висновку про неможливість нарахування інфляційних втрат та відсотків річних при порушенні строків сплати планових платежів за надані послуги.

При цьому, Верховний Суд покликався на умови типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Частиною 4 статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.

Пунктами 6.1, 6.4 Розділу ХІ Кодексу системи передач, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309, регламентовано, що договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління в ОЕС України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією. Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.

Типовий договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління оприлюднюється на власному вебсайті ОСП в мережі Інтернет.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів звертає увагу, що правові висновки та правова оцінка умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0521-03041 від 29.06.2019, які викладені у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №914/1653/23, не враховуються судом апеляційної інстанції позаяк у вказаній постанові Верховний Суд не брав до уваги факт того, що умови типового договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та умови укладеного сторонами договору №0521-03041 від 29.06.2019 містять суттєві відмінності.

Так, згідно із п. 2.6. типового договору плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період. У разі зміни планових обсягів послуги протягом розрахункового місяця користувач передає оператору системи передачі (ОСП), виконавцю повідомлення про зміну обсягів послуги. Оператор системи передачі (ОСП), виконавець протягом 5 робочих днів після отримання такого повідомлення коригує розмір наступних планових платежів.

Натомість в укладеному сторонами договорі №0521-03041 від 29.06.2019 відсутній пункт, який передбачає можливість визначення планового обсягу послуги, який стає базою для розрахунку попередніх платежів, на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період

Відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду.

Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам ст. 7 цього Кодексу.

Водночас, якщо договір, укладений сторонами, не відповідає змісту типового договору, або у разі не приведення договору у відповідність до вимог типового договору з урахуванням внесених до нього змін, чинне законодавство не передбачає можливості безпосереднього застосування до відповідних правовідносин типового договору.

Так, ст. 4, 5, 7 ЦК України передбачено, що цивільні правовідносини регулюються актами цивільного законодавства, договором, звичаєм.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК).

Типовий договір у розумінні ст. ст. 179, 184 ГК не є ні нормативним актом, ні самостійним укладеним договором. Натомість він становить собою сукупність істотних умов, які уповноважений орган визначає як такі, що є обов`язковими при укладенні сторонами договору відповідного типу, однак такі умови можуть бути конкретизовані, що є невід`ємним правом сторін при встановленні, зміні або припиненні їх взаємних прав та обов`язків.

Застосування типового договору до спірних правовідносин при наявності укладеного договору також призведе до порушення гарантованого законом права сторін на застосування елементу волевиявлення шляхом конкретизації відповідних типових умов договору, передбаченого ст.ст. 179, 184 ГК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №927/1041/19.

При цьому чинне законодавство гарантує сторонам право на захист власних прав та законних інтересів у разі, якщо укладений ними договір не відповідає змісту типового договору, в тому числі шляхом визнання договору чи його окремих положень недійсними (постанова Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №904/2258/18), зобов`язання укласти договір у відповідній редакції (постанова Верховного Суду від 18.09.2020 у справі №916/1423/18) тощо.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку позовних вимог, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних, виходячи із планових обсягів послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Попри те, що ПрАТ «Львівобленерго» повідомленням за № 139-07-6428 від 21.12.2022 довело до відома НЕК «Укренерго» про планові обсяги послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління помісячно на 2023 рік, однак в повідомленні, як і в договорі, не йдеться про те, що такі планові обсяги подаються для розрахунку планових (попередніх) платежів. Вказане повідомлення подавалось позивачу виключно для планування ним режимів роботи енергосистеми.

Як було зазначено вище, на відмінну від типового договору, умови укладеного сторонами договору не містять норми про те, що плановий обсяг послуги на розрахунковий період визначається на основі наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період.

Таким чином, умови укладеного сторонами договору не містять норми про те, яким чином наперед визначається обсяг послуги, від якої визначатиметься частка трьох попередніх оплат. Відтак, з врахуванням того, що договором не встановлено обсяг послуги, який буде основою для визначення планових платежів, відповідно до п. 2.4 договору, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порядок попередньої оплати в договорі не врегульовано.

З огляду на зазначене, доводи апелянта про неврахування судом першої інстанції наданих користувачем повідомлень щодо планового обсягу послуги на розрахунковий період та протермінування відповідачем попередніх оплат (планових платежів) є необґрунтованими.

Апеляційний господарський суд зазначає, що у цій справі для визначення суми інфляційних втрат та 3% річних потрібно виходити із обсягу фактично наданої послуги, оскільки згідно умов договору зобов`язання зі сплати грошових коштів у відповідача виникає саме за фактично надані послуги. При цьому, при розрахунку вказаних сум до уваги потрібно брати вартість наданої послуги, що відображена в актах коригування до актів наданих послуг, адже такі дані відповідають вартості фактично наданих послуг, тобто відповідають вартості послуг, які реально були надані відповідачу.

Разом з тим, умовами договору № 0521-03041 також не врегульовано строк оплати вартості фактично наданої послуги. Дана обставина сторонами не заперечувалась.

Обсяг та вартість наданої послуги за умовами договору визначаються двосторонніми актами про надання послуги за кожен розрахунковий період (календарний місяць) (пункти 2.5, 2.6, 3,1,16 та 3.2.4 договору), які оформляються в наступному розрахунковому періоді.

За змістом п. 3.2.1 договору користувач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за договором, а виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 3.3.2 договору), однак вказівки на термін оплати сам договір не містить.

Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку, за умовами ст. 253 ЦК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Протермінованим вважатиметься зобов`язання зі сплати - з дня наступного після настання граничного терміну оплати, визначеного договором або законом, при цьому, якщо останній день строку сплати припаде на вихідний, святковий чи інший неробочий день (неопераційний), граничним строком оплати буде перший операційний (банківський) день, що настане за ним.

На думку апелянта, у наявній ситуації, строком настання зобов`язання зі сплати вартості наданої послуги за договором є семиденний термін від дня пред`явлення вимоги на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Так, апелянт покликався на те, що вимогою в розумінні ст. 530 ЦК України необхідно вважати акт надання послуги та рахунок на оплату, а момент його доставки до користувача датою, з якої починається обчислюватись семиденний строк для оплати.

Однак наведені доводи щодо можливої форми пред`явлення вимоги кредитором, зазначеної в ч. 2 ст. 530 ЦК України, зокрема у формі надіслання боржнику рахунка (рахунка-фактури), суд апеляційної інстанції оцінює критично з огляду на таке.

Частинами 1, 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові від 23.10.2018 зі справи № 910/17838/17) Верховний Суд виснував, що ст. 530 ЦК України не визначає форми пред`явлення вимоги кредитором, відтак останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Апелянт покликається на наявність факту отримання відповідачем разом з актами надання послуги відповідних рахунків-фактур, які в розумінні положень ч. 2 ст. 530 ЦК України є вимогою.

Разом з тим, за змістом вказаної статті, вимога може бути пред`явлена боржнику лише в тому разі, коли він ознайомився з її змістом, а сума, яка у ній вказана до сплати, є узгодженою. Таким чином, надісланий на адресу акт надання послуги не є вимогою в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, оскільки такий не містить в собі, власне, вимоги про оплату. Крім того, акт надання послуги за своєю правовою природою є двостороннім документом, що, в свою чергу, виключає його кваліфікацію, як вимогу в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України, яка за своєю правовою природою є одностороннім документом.

Щодо надісланих рахунків на оплату послуги, то такі також не можуть вважатись вимогою, оскільки не є первинними документами, а є документами, які містять тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто носить інформаційний характер. Більше того, рахунки на оплату були виставлені до моменту підписання актів надання послуги та відповідно узгодження відповідачем вказаних сум. Тому дата направлення акту надання послуги, який ще не підписаний з другої сторони, не може бути датою вимоги про оплату ще неузгодженої сторонами кількості та вартості послуги.

З огляду на зазначене, лише вимогу № 01/24560 від 19.05.2023 про виконання умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, можна вважати такою, згідно якої позивач вимагав у відповідача виконати договірні зобов`язання та оплатити заборгованість.

Таким чином, в контексті ч. 2 ст. 530 ЦК України, строк добровільного виконання зобов`язання сплив 26.05.2023, а отже, зобов`язання зі сплати вартості наданої послуги вважається протермінованим з 27.05.2023.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат з врахуванням встановлених обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим та законним рішення суду про стягнення 3% річних у розмірів 252 703,02 грн та інфляційних втрат, що становить 76 443, 96 грн.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду в оскаржувані частині підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275 , 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія Укренерго залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 25.06.2024 у справі №914/2625/23 в оскаржуваній частині без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повна постанова складена та підписана 25.03.2025.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК