ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3165/24

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Колоколова С.І., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року м.Одеса, суддя першої інстанції Степанова Л.В. повний текст складено та підписано 20.12.2024 року

у справі № 916/3165/24

за позовом: Військової академії м. Одеса

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 4 709 грн. 60 коп.-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

Військова академія, м. Одеса звернулася до Господарського суду Одеської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 4 709 грн. 60 коп.

В обґрунтування позовних вимог Військова академія, м. Одеса посилається на неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_1 зобов`язання щодо оплати вартості харчування військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , які відбувають покарання на гауптвахті Військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 позов Військової академії, м. Одеса до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 4 709 грн. 60 коп. задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Військової академії, м. Одеса 4 709 грн. 60 коп. заборгованості, 2 422 грн. 40 коп. судового збору.

Суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог послався на те, що позивачем доведено надання послуг відповідачу з харчування військовослужбовців, а відповідачем не надано належних доказів на спростування позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 з рішенням суду першої інстанції не погодилася, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 і ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Судовий збір за подачу даної апеляційної скарги покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції при винесенні рішення по даній справі вказує на норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, в частині відмови від зобов`язання або неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем, а також щодо того, коли одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлене договором.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ані постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 № 426, ані наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 № 394 не визначено будь-якого обов`язку чи зобов`язань та, тим паче, не передбачено заключення договору щодо відшкодування за харчування військовослужбовців інших військових формувань, тому не зрозуміло, чому суд першої інстанції при винесенні рішення вказує на порушення відповідачем норм діючого національного законодавства, а саме приписів Цивільного та Господарського кодексів України, при цьому взагалі не вказав, що саме було порушено в частині вищевказаних постанови наказу.

Тобто, на підставі вищевикладеного апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки аргументу відповідача, а саме, того факту, що взагалі відсутнє трактування та механізм щодо обов`язку та зобов`язань військових частин інших військових формувань щодо компенсації за харчування військовослужбовців, які відбували покарання на відповідній гауптвахті, та не встановлено, яким саме чином апелянт порушив право позивача, враховуючи відсутність нормативно-доказової бази.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 та справу вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового закритого провадження.

30.01.2025 року через підсистему Електронного суду до Південно-західного апеляційного господарського суду від представника Військової академії, м. Одеса надійшов відзив (вх. №45/25 Д1), у якому позивач просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги, та рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року по справі № 916/3165/24 залишити без змін.

В обґрунтування даного відзиву позивач зазначає, що, апеляційна скарга апелянта (відповідача) не містить посилання на обставини, передбачені ст. ст. 277, 278 Господарського процесуального кодексу України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Позивач вважає, що судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 має бути залишена без задоволення, а судове рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року по справі №916/3165/24, що оскаржується - без змін.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму на 01 січня відповідного року (що станом на момент подання позову у даній справі складає 3028 грн.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 916/3165/24 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 4 709 грн. 60 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Переглянувши у порядку закритого письмового провадження оскаржуване у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 є таким, що не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

Відповідно до розпорядження заступника Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з матеріально - технічного забезпечення від 26.07.2012 року № 116/10/173 до Військової академії на продовольче, речове забезпечення та забезпечення паливно-мастильними матеріалами зараховано особовий склад військової частини НОМЕР_2 та військових частин, що знаходились у неї на відповідних видах забезпечення.

Військовослужбовцям, які відбували покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 (інших військових формувань) надавалися Військовою академією, АДРЕСА_1 послуги з харчування на підставі витягів з наказів військової частини НОМЕР_2 про прибуття військовослужбовців для відбування покарання на гауптвахті та припинялися на підставі витягів з наказів військової частини НОМЕР_2 про закінчення строку відбування покарання на гауптвахті.

Дані обставини підтверджуються витягами з наказів командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 30.12.2022 №284, 06.01.2023 №7, 25.02.2023 №58, 06.03.2023 №66, 01.05.2023 №118 та 11.05.2023 №126, крім того, постановку військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 на харчове забезпечення підтверджується витягами з наказів начальника Військової академії, м. Одеса (по стройовій частині) від 31.12.2022 №400, від 06.01.2023 №7, від 28.02.2023 №78, від 03.03.2023 №81 та від 02.05.2023 №155, а також добовими відомостями зарахування та зняття засуджених, узятих під варту та заарештованих військовослужбовців з продовольчого забезпечення.

Військовою академією, м. Одеса до Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 22.08.2023 з описом вкладення було направлено лист (претензію) вих. №14/1/50, договір б/н про відшкодування вартості послуг з харчування, акт №14/1/49 та довідку - розрахунок №14/1/48 (в двох примірниках), щодо сплати (відшкодування) витрат за харчування стосовно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 .

Зазначені документи Військовою частиною НОМЕР_1 були отримані 30.08.2023, про що свідчить роздруківка трекінгу Укрпошти від 01.11.2024 по поштовому відправленню №44.

З метою досудового врегулювання спору відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України, Військовою академію, м. Одеса засобами поштового зв`язку 23.05.2024, з описом вкладення командиру Військової частини НОМЕР_1 було направлено лист - претензію вих. №26/5/418, договір б/н про відшкодування вартості послуг з харчування, акт №14/1/6 та довідка - рахунок №14/1/7 (в двох примірниках), щодо сплати (відшкодування) витрат за харчування стосовно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 .

Зазначені документи представник Військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) отримав 12.06.2024 у відділені Укрпошта, про що свідчить розписка про одержання у рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу форми Ф. 119 та роздруківка трекінгу Укрпошти від 01.11.2024 по поштовому відправленню №803.

Проте, після отримання вказаних листів, а також додатків до них відповідачем не було надано жодної відповіді на звернення позивача.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього суми коштів у розмірі витрат позивача, пов`язаних з наданням послуг з харчування військовослужбовців відповідача під час відбування ними покарання на гауптвахті у військовій частині НОМЕР_2 .

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що протягом 2023 року між Військовою академією, м. Одеса (позивач) та Військовою частиною НОМЕР_1 (Державна погранична служба України) (відповідач) виникли правовідносини, пов`язані з забезпеченням харчування військовослужбовців військової частини НОМЕР_3 , а саме, забезпечення харчуванням військовослужбовців, які відбувають покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У зв`язку з тим, що відповідно до розпорядження заступника Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з матеріально технічного забезпечення від 26.07.2012 року №116/10/173 до Військової академії, м. Одеса на продовольче забезпечення зараховані (прикріплені) військові частини, які перебували раніше на продовольчому забезпеченні у військової частині НОМЕР_4 , у тому числі, Військова частина НОМЕР_2 . На підставі зазначеного розпорядження послуги з надання харчування військовослужбовцям, які відбувають покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 (інших військових формувань) надавалися Військовою академією, АДРЕСА_1 на підставі витягів з наказів Військової частини НОМЕР_2 про прибуття військовослужбовців для відбування покарання на гауптвахті та припинялися на підставі витягів з наказів Військової частини НОМЕР_2 про закінчення строку відбування покарання на гауптвахті. Таке підтверджується витягами з наказів командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройової частині) від 30.12.2022 №284, 06.01.2023 №7, 25.02.2023 №58, 06.03.2023 №66, 01.05.2023 №118 та 11.05.2023 №126, крім того, постановку військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 на харчове забезпечення підтверджується витягами з наказів начальника Військової академії, м. Одеса (по стройовій частині) від 31.12.2022 №400, від 06.01.2023 №7, від 28.02.2023 №78, від 03.03.2023 №81 та від 02.05.2023 №155, а також добовими відомостями зарахування та зняття засуджених, узятих під варту та заарештованих військовослужбовців з продовольчого забезпечення.

За змістом п. 9 Розділу VIII Інструкції про порядок і умови утримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26.09.2013 №656 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) засуджені військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою № 1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту" через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта. На продовольче забезпечення засуджені військовослужбовці, які тримаються на гауптвахті, зараховуються наказом командира (начальника) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, у встановленому порядку. Військовою частиною (установою), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, для відшкодування витрат за харчування та тримання засуджених військовослужбовців інших військових формувань, які відбувають покарання на гауптвахті, у двох примірниках оформлюються рахунок та акт на відшкодування витрат на тримання військовослужбовців, військовозобов`язаних інших військових формувань (далі - Акт) (у тому числі за надання послуг під час проходження стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я Збройних Сил України) на підставі розрахунків відповідних служб. Цей рахунок та Акт надсилаються у військову частину відповідного військового формування, в якій проходить (проходив) військову службу засуджений військовослужбовець, для проведення оплати (два примірники Акту, скріплені гербовою печаткою військової частини іншого військового формування, повертаються до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта). Військова частина іншого військового формування у 10-денний строк з дня надходження рахунка на підставі складеного Акту перераховує кошти військовій частині, на забезпеченні якої знаходиться гауптвахта. Отримані кошти за відшкодування витрат на харчування та тримання засуджених військовослужбовців військова частина перераховує в повному обсязі на відповідний рахунок Міністерства оборони України.

Інструкція про порядок і умови утримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців втратила чинність на підставі наказу Міністерства оборони України № 394 від 03.11.2020, яким було затверджено одночасно з цим Порядок тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців.

У наказі № 394 від 03.11.2020 визначено, що він набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Згідно даних веб-сайту Верховної Ради України вказаний наказ був опублікований в Офіційному віснику України від 26.01.2021. Таким чином, Інструкція про порядок і умови утримання засуджених, узятих під варту та затриманих військовослужбовців втратила чинність 26.01.2021, тобто, до виникнення між сторонами спірних правовідносин.

Відповідно до п.3, 4 розділу ХХ Матеріально-побутове та медичне забезпечення засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців Порядку тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 394 від 03.11.2020, засуджені, узяті під варту, заарештовані та затримані військовослужбовці забезпечуються харчуванням за нормою № 1 - загальновійськова відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу підрозділів Державної фіскальної служби, осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» через військову частину (установу), до якої прикріплена на продовольче забезпечення гауптвахта.

На продовольче забезпечення засуджені, узяті під варту, заарештовані та затримані військовослужбовці зараховуються наказом командира (начальника) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться гауптвахта, у встановленому порядку.

Після затримання військовослужбовця для зарахування його на продовольче забезпечення начальник органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) подає рапорт про його зарахування на продовольче забезпечення до військової частини, на продовольчому забезпеченні якої знаходиться орган управління Служби правопорядку (підрозділ Служби правопорядку в гарнізоні), із зазначенням норми харчування та прийому їжі (сніданок, обід, вечеря), з якого військовослужбовця необхідно зарахувати на продовольче забезпечення. У разі наявності до рапорту додається атестат на продовольство.

Про затримання військовослужбовця та його зарахування на продовольче забезпечення до військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться орган управління Служби правопорядку (підрозділ Служби правопорядку в гарнізоні), начальник органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) негайно повідомляє військову частину (установу), в якій проходить службу затриманий військовослужбовець.

Зняття затриманого військовослужбовця з продовольчого забезпечення у військовій частині (установі), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться орган управління Служби правопорядку (підрозділ Служби правопорядку в гарнізоні), здійснюється на підставі рапорту начальника органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) (додаток 32).

Під час звільнення затриманого військовослужбовця з КТЗ начальник органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) складає у двох примірниках акт (додаток 33), який підписується ним та затриманим військовослужбовцем. В акті зазначаються норма харчування, за якою військовослужбовець був забезпечений продовольством під час тримання у КТЗ, її вартість, період забезпечення харчуванням, загальна вартість харчування та посадова особа, яку було попереджено про постановку на харчове забезпечення затриманого військовослужбовця.

Складений акт затверджується командиром (начальником) військової частини (установи), на продовольчому забезпеченні якої знаходиться орган управління Служби правопорядку (підрозділ Служби правопорядку в гарнізоні), та скріплюється гербовою печаткою. Перший примірник акту надсилається у військову частину (установу), в якій проходить службу затриманий військовослужбовець.

Військова частина (установа), яка отримала перший примірник акту, повинна протягом доби з дня його отримання відправити атестат на продовольство командиру (начальнику) військової частини (установи), в якій військовослужбовець забезпечувався продовольством, або в установленому порядку стягнути з військовослужбовця плату за харчування та повідомити про це командира (начальника) військової частини (начальника), де він забезпечувався харчуванням.

Про стягнення плати за харчування або надсилання атестата командир (начальник) військової частини (установи) повідомляє начальника органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні).

Господарським судом під час вирішення даного спору було встановлено, що розпорядженням заступника Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України з матеріально - технічного забезпечення від 26.07.2012 року № 116/10/173 до Військової академії на продовольче, речове забезпечення та забезпечення паливно-мастильними матеріалами зараховано особовий склад військової частини НОМЕР_2 та військових частин, що знаходились у неї на відповідних видах забезпечення.

В даному випадку, сторони спору не оскаржують факт перебування військовослужбовців відповідача на гауптвахті у військовій частині НОМЕР_2 та забезпечення позивачем їх харчування. Крім того, дані обставини підтверджуються витягами з наказів по стройовій частині та добовими відомостями зарахування та зняття засуджених, узятих під варту заарештованих військовослужбовців з продовольчого забезпечення.

В той же час в матеріалах справи відсутні будь які докази відшкодування витрат позивача на забезпечення харчування військовослужбовців відповідача, які перебували на гауптвахті у військовій частині НОМЕР_2 , як за рахунок атестатів на продовольство, так і за рахунок коштів затриманого військовослужбовця.

Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу його витрати на забезпечення харчування військовослужбовців відповідача, які перебували на гауптвахті у військовій частині НОМЕР_2 у сумі 4 709 грн. 60 коп.

Вищенаведені обставини повністю спростовують посилання апелянта на відсутність нормативного обґрунтування заявлених позовних вимог, оскільки належними засобами доказування по справі ним не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції виконання ним вищенаведеного наказу та Порядку.

Крім того, як було встановлено вище, Військовою академією, м. Одеса до Військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку 22.08.2023 з описом вкладеного було направлено лист (претензію) вих.№14/1/50, з додатками, до яких входив і проект договору

Зазначені документи Військовою частиною НОМЕР_1 були отримані 30.08.2023 про, що свідчить роздруківка трекінгу Укрпошти від 01.11.2024 по поштовому відправленню №44, але станом на час звернення позивача до суду відповідач не надав відповіді на таке звернення.

Крім того, Військовою академію, м. Одеса 23.05.2024 засобами поштового зв`язку з описом вкладення командиру Військової частини НОМЕР_1 було направлено лист - претензію вих. №26/5/418, з додатками щодо сплати (відшкодування) витрат за харчування стосовно військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті військової частини НОМЕР_2 . Зазначені документи представник Військової частини НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) отримав 12.06.2024 у відділені Укрпошта про що свідчить розписка про одержання у рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу форми Ф. 119 та роздруківка трекінгу Укрпошти від 01.11.2024 по поштовому відправленню №803.

В той же час, відповідач жодним чином не відреагував на наданні позивачем претензії, проект договору та докази надання послуг, що свідчить про свідому бездіяльність відповідача з метою невиконання зобов`язання перед позивачем щодо відшкодування вартості харчування військовослужбовців які перебували на гауптвахт, не вчинив жодних дій з метою врегулювання спору та сплати грошових коштів.

Тому, враховуючи наявність вимоги позивача, направленої в порядку ст.530 Цивільного кодексу України, мовчазну згоду відповідача на прийняття ним наданих послуг позивачем, у останнього виник обов`язок з відшкодування понесених позивачем витрат.

Отже, оскільки позивачем доведено належними засобами доказування факт надання послуг відповідачу з харчування його військовослужбовців, які знаходилися на гауптвахті, а відповідачем не надано належних доказів на спростування позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що Військова частина НОМЕР_1 , як суб`єкт владних повноважень та розпорядних бюджетних коштів, діє лише в рамках Бюджетного кодексу України, Закону України «Про державний бюджет України», наказу Міністерство Фінансів України від 02.03.2012 №309 «Про затвердження Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України», а відповідно до бюджетних асигнувань розподілу видатків Держаного бюджету України, затверджених Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», видатки на оплату (відшкодування) витрат на харчування в Державній прикордонній службі та, зокрема, військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , що відбували покарання на гауптвахті, не передбачені, колегією суддів до уваги не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 915/634/20 Верховний Суд вказав, що відсутність у позивача необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання, оскільки за змістом ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 року, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, враховуючи викладене вище, судова колегія вважає, що доводи скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого відображення під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст.79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у постанові від 16.02.2021 у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою ВС у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.1 ст.32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Як вже зазначалося раніше за текстом постанови, надаючи оцінку всім доказам та доводам Військової академії м. Одеса у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів», судова колегія доходить висновку про те, що докази, надані Військовою академією м. Одеса на неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_1 зобов`язання щодо оплати вартості харчування військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 , які відбувають покарання на гауптвахті Військової частини НОМЕР_2 є такими, що відповідають таким стандартам.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку суд першої інстанції ухвалюючи рішення, вірно застосував положення національного законодавства, надав вірну оцінку спірним правовідносинам у контексті зазначених норм, у зв`язку із чим висновок, викладений місцевим господарським судом у рішенні, яке переглядається в апеляційному порядку, є правомірним, а доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі, є такими, що фактично зводяться лише до незгоди з судовим рішенням, що не може бути обґрунтованою підставою для його скасування або зміни.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 року у справі №916/3165/24 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2025 року.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді С.І. Колоколов

Я.Ф. Савицький