ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
24.03.2025р. Справа № 45/41б
Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,
секретар судового засідання Пелих Т.В.,
у справі за заявою кредитора Підприємства заснованого на власності об`єднань громадян Лідер Макіївської міської спілки інвалідів Надія, м. Макіївка,
Представники сторін: не з`явилися
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.07.2011р. (суддя Плотніцький Б.Д.) порушена справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Титан внаслідок фінансової неспроможності.
Ухвалою господарського суду за результатами підготовчого засідання від 26.07.2011р. по справі введена процедура розпорядження майном строком на шість місяців до 26.01.2012р., розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Корчагін Ю.В.
Ухвалою господарського суду за результатами попереднього засідання від 29.11.2011р. затверджений реєстр вимог кредиторів. Визнані вимоги кредиторів щодо грошових зобов`язань до боржника та включити до реєстру вимоги:
Постановою господарського суду від 24.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Титан визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Корчагіна Юрія Володимировича.
Ухвалою суду від 18.03.2014 визнані кредиторами боржника Товариства з обмеженою відповідальністю Футбольний клуб Титан:
- Макіївська об`єднана державна податкова інспекція ГУ Міндоходів у Донецькій області на суму 158414,39грн. - третя черга;
- Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Донецької філії державного підприємства Регіональні електричні мережі, м. Донецьк, на суму 3135,71грн. - четверта черга.
У зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області, справа №45/41б про банкрутство ТОВ Футбольний клуб Титан була втрачена.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.01.2016р. відмовлено в задоволенні заяви ТОВ "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" про відновлення втраченої справи №45/41б про банкрутство ТОВ "Футбольний клуб "Титан".
Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2016 у справі №45/41б апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Донецької області від 20.01.2016 залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2016 задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ", постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.02.2016 та ухвалу господарського суду Донецької області від 20.01.2016 у справі №45/41б скасовано. Справу №45/41б передано на розгляд до Господарського суду Донецької області.
На підставі автоматичного розподілу автоматизованою системою документообігу суду справа №45/41б передана на розгляд судді Попову О.В.
Ухвалою від 29.08.16р. матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" про відновлення втраченої справи №45/41б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Титан" прийняті до провадження.
Ухвалою суду від 18.10.2016 відновлено втрачену справу №45/41б про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Футбольний клуб "Титан" частково на стадії ліквідаційної процедури в обсязі наданих документів.
Розпорядженням керівника апарату господарського суду Донецької області від 09.08.2018 №01-01/608 щодо повторного автоматичного розподілу справи, у зв`язку із прийняттям Вищою радою правосуддя рішення №2409/0/15-18 від 24.07.2018 про звільнення судді ОСОБА_2 у відставку, призначено повторний автоматичний розподіл справи №45/41б. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 09.08.2018р. для розгляду даної справи обрано суддю Тарапату С.С.
21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства. Подальший розгляд даної справи про банкрутство здійснюється відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Донецької області від 28.10.2020 у зв`язку із відрахуванням судді Тарапати С.С. зі штату суддів Господарського суду Донецької області справа №45/41б передана на повторний автоматичний розподіл справ, та відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначений новий склад суду для розгляду справи №45/41б - суддя Харакоз К.С.
Ухвалою суду від 11.08.2021 усунуто арбітражного керуючого Корчагіна Юрія Володимировича від виконання обов`язків ліквідатора у справі №45/41б, у зв`язку з припиненням діяльності арбітражного керуючого Корчагіна Ю.В. згідно наказу Міністерства юстиції України про припинення діяльності арбітражного керуючого №417/5 від 15.02.2017р.; кредиторів зобов`язано надати суду кандидатуру арбітражного керуючого для призначення ліквідатором по справі за його письмовою згодою.
Господарський суд ухвалами від 24.01.2025, від 13.02.2025, від 06.03.2025 призначав судові засідання на 13.02.2024, на 06.03.2025, на 24.03.2025, відповідно; зобов`язував кредиторів: - надати до суду пропозиції щодо кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатора банкрута; - визначити джерела покриття витрат на оплату грошової винагороди арбітражному керуючому та понесених ним витрат; - надати письмово викладену позицію з зазначенням аргументів, пояснень та міркувань, щодо подальшого провадження у справі.
Суд зауважує, що з метою повідомлення кредиторів про розгляд справи, суд направляв ухвали від 24.01.2025, від 13.02.2025, від 06.03.2025 у паперовому вигляді поштовими відправленнями на адреси кредиторів згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в електронному вигляді до електронних кабінетів через систему Електронний суд. Заяв про зміну місцезнаходження чи місця проживання від кредиторів до суду не надходило. Також, відповідні оголошення про розгляд справи були розміщені на офіційному веб-порталі судової влади України на офіційному веб-сайті Господарського суду Донецької області у рубриці "Повідомлення для учасників судового процесу". Крім того, всі процесуальні документи розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що у силу статей 2, 4 Закону "Про доступ до судових рішень" свідчить про наявність додаткової можливості сторін справи ознайомитись із судовими рішеннями.
06.03.2025 через систему "Електронний суд" від ГУ ДПС у Донецькій області надійшло клопотання, в якому кредитор повідомив суд про відсутність кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі; висловився про доцільність здійснення виплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень ліквідатора по факту виконання ним цих повноважень, за результатом відповідної процедури банкрутства та у розмірі, передбаченому КУзПБ; висловився про можливість здійснення подальшої судової процедури ліквідації у справі, оскільки ліквідаційна процедура не завершена, а кредиторські вимоги, зокрема, вимоги ГУ ДПС у Донецькій області не погашені.
Станом на 24.03.2025 комітетом кредиторів кандидатура арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі суду не надана; джерела покриття витрат на оплату грошової винагороди арбітражному керуючому та понесених ним витрат кредиторами не визначені; письмові пояснення щодо подальшого провадження у справі не надані. Заява арбітражного керуючого про участь у справі в якості ліквідатора до суду не надходила.
Господарським судом неодноразово здійснювались електронні запити на визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатора у справі (20.09.2021, 11.10.2021, 24.11.2021, 03.01.2024, 21.03.2024, 15.05.2024, 13.09.2024, 27.12.2024, 24.01.2025, 14.02.2025, 10.03.2025). Визначені автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення арбітражного керуючого у справах про банкрутство з числа осіб, внесених до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) арбітражні керуючі не надали згоду на призначення ліквідатором у справі №45/41б.
Станом на 24.03.2025 заяв від арбітражних керуючих про згоду на призначення ліквідатором у справі №45/41б до суду не надходило.
В судове засідання 24.03.2025 учасники справи не з`явилися (в режимі відеоконференції).
Заяви або клопотання учасників справи з процесуальних питань, в тому числі, про участь в судовому засіданні 24.03.2025 в режимі відеоконференції до суду не подано.
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з матеріалами справи кредитори мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав передбачених ГПК України, в тому числі, права на висловлення своєї позиції щодо стану провадження у справі про банкрутство як в цілому так і щодо питання визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення ліквідатором у справі.
Поряд з цим суд зазначає, що процедури банкрутства мають строковий характер. Відтак, всі учасники провадження у справі про банкрутство, мають належним чином користуватися наданими Законом правами та власними повноваженнями сприяти дотриманню визначених строків судових процедур, задля зменшення негативних наслідків надмірною тривалістю цих процедур як для кредиторів так і боржника.
Враховуючи належне повідомлення учасників про місце, час та дату засідання суду, не визнання явки учасників справи обов`язковою, поточну ситуацію щодо введення на території України воєнного стану, а також тривалість здійснення провадження у даній справі, підстави для відкладення чи оголошення перерви у судовому засіданні відсутні.
Дослідивши матеріали частково відновленої справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі з огляду на таке:
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі Кодекс України з процедур банкрутства, далі за текстом КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство (наразі - КУзПБ).
Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Відповідно до преамбули КУзПБ цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.
Отже одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.
Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника. Отже, одним з основних завдань провадження у справі про банкрутство є максимальне задоволення сукупності вимог кредиторів неплатоспроможного боржника.
Водночас КУзПБ закріплено принцип строковості судових процедур у справі про банкрутство, який полягає в тому, що кожна судова процедура у справі може здійснюватися, а дії учасників справи - мають реалізовуватися в межах строку, визначеного цим Кодексом для такої процедури.
У відповідності до приписів статті 58 КУзПБ строк ліквідаційної процедури не може перевищувати 12 місяців.
Ліквідаційна процедура у даній справі триває більше 11 років (боржника визнано банкрутом постановою від 24.12.2013).
Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Параграф 1 статті 6 Конвенції зобов`язує держави-учасниці організовувати правові системи таким чином, аби забезпечити відповідність судів її різноманітним вимогам. Сукупність порушень держави створює судову практику, що несумісна з Конвенцією (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Боттацці проти Італії").
Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд неодноразово встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, в яких порушувалися питання про тривалість провадження (рішення ЄСПЛ у справі "Фрідлендер проти Франції".
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежно від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сюрмелі проти Німеччини" від 08.06.2006 визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції тривалість судового провадження, яке продовжувалося у судах понад 16 років та відсутність ефективних засобів оскарження затяжного характеру триваючого розгляду цивільної справи в національному законодавстві Німеччини.
Близького за змістом висновку ЄСПЛ дійшов у рішенні від 10.12.2020 у справі "Парінов проти України", в якому суд визнав тривалість провадження у справі про банкрутство понад дев`ять років такою, що не відповідала вимозі "розумного строку", а отже порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
Отже, у разі тривалого здійснення провадження у справі про банкрутство через неможливість його завершення із застосуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство суд має право застосувати загальні процесуальні норми з метою забезпечення права на справедливий суд в розумінні строків розгляду справи і забезпечення балансу інтересів кредиторів та боржника під час судового провадження.
Водночас на державні органи покладено обов`язок щодо дотримання принципу ''належного урядування'' і ті з них, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (рішення ЄСПЛ від 20.11.2011 у справі ''Рисовський проти України'').
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 10.12.2019 у справі №906/1290/15 зазначила, що відсутність предмета спору в розумінні пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України означає припинення існування спірних правовідносин внаслідок певних обставин (оплати боргу, знищення предмета спору, скасування оспорюваного акта).
Норми статті 90 КУзПБ, які визначають порядок та підстави закриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), як і інші положення цього Кодексу, не містять окремого визначення такої підстави для закриття провадження у справі про банкрутство як-то відсутність предмета спору (знищення предмета спору), однак протилежний підхід, тобто продовження провадження у справі за цих умов, матиме наслідком порушення прав та інтересів боржника, його кредиторів та в цілому суперечитиме спрямованості законодавства про банкрутство.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лейла Шахін проти Туреччини" від 10.11.2005 зазначається, що згідно з практикою закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).
Як встановлено судом у цій справі з 11.08.2021 (дата усунення арбітражного керуючого Корчагіна Юрія Володимировича від виконання обов`язків ліквідатора у справі №45/41б, у зв`язку з припиненням діяльності арбітражного керуючого) фактично відсутня особа, яка б виконувала обов`язки та повноваження ліквідатора банкрута, тоді як проведення судової процедури ліквідації без участі ліквідатора банкрута є неможливим. Матеріали справи відновлені лише частково у зв`язку з неможливістю їх відновлення в повному обсязі. Відомості щодо майнового стану банкрута та щодо стану проведення заходів з ліквідації банкрута станом на теперішній час у суду відсутні.
Суд зауважує, що ліквідація боржника - це припинення існування суб`єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом. Ліквідаційна процедура, як стадія провадження у справі про банкрутство, є однією з найбільш ймовірних та прогнозованих процедур, які застосовуються до неплатоспроможного боржника та є механізмом виведення з ринку нерентабельних та неперспективних підприємств.
КУзПБ передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури та перелік додатків, які додаються до звіту ліквідатора і є предметом дослідження в судовому засіданні за підсумками ліквідаційної процедури, що проводиться за участю кредиторів (комітету кредиторів); подання звіту та ліквідаційного балансу здійснюється ліквідатором за наслідком всіх проведених ним дій в ході ліквідаційної процедури. Обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обгрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення.
Водночас, процедура банкрутства є процесом, який характеризуються як специфічним складом учасників, кожен з яких вступаючи в провадження у справі наділяється особливим процесуальним правами та обов`язками, зумовленим характером відносин неплатоспроможності. Передусім це зумовлено особливістю провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників, стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.
Участь кредитора у такому проваджені не може бути формальною. Будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, в тому рахунку правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявою про визнання недійсними правочинів боржника, звернення зі скаргою на дії (бездіяльність) ліквідатора, визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, реалізуючи які він має діяти своєчасно та у належний спосіб; кредитори наділені правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство із заявами з процесуальних питань, реалізуючи які вони мають діяти своєчасно та у належний спосіб. Саме від таких дій кредиторів залежить досягнення основної мети його участі у справі про банкрутство - задоволення (погашення) вимог кредиторів.
Тобто, під час здійснення провадження у справі про банкрутство кредитор в силу наявних у нього прав не може безумовно покладатися у здійсненні дій з оскарження правочинів чи інших дій направлених на виявлення, повернення майна банкрута, лише на ліквідатора. Як особа зацікавлена у задоволені наявних в нього грошових вимог до боржника у повному обсязі, кредитор має діяти розсудливо та проявляти уважність щодо стану своїх прав.
Втім, як встановлено судом, кредитори не приймали активної участі у справі про банкрутство ТОВ Футбольний клуб Титан, зокрема не приймали участі у відповідних судових засіданнях; не ініціювали питання щодо скликання зборів кредиторів у відповідному складі для вирішення тих чи інших питань у даній справі (в тому числі щодо кандидатури арбітражного керуючого для виконання повноважень ліквідатора у справі про банкрутство та/або прийняття рішення щодо подальшого розгляду справи) тощо.
При цьому, будь-яких заяв про відмову від своїх вимог до боржника, кредиторами, задля припинення своєї участі у процедурі банкрутства як учасниками провадження (сторони у справі), до суду не подавалося.
Встановлене вказує на пасивну поведінку кредиторів у справі, відсутність зацікавленості у найефективнішому вирішенні справи.
У постанові від 17.04.2024 у справі №5006/45/41б/2012 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду зазначив, що відсутність встановлення обставин щодо наявності майна боржника, унеможливлюють успішне завершення процедури банкрутства боржника та позбавляють можливості досягнення легітимної мети Кодексу України з процедур банкрутства, що через призму судового контролю у цій категорії справ, не можуть бути залишені поза увагою господарського суду під час вирішення питання закриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Також, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що з метою вирішення у майбутньому проблеми банкрутства боржників, майно яких перебуває наразі на тимчасово окупованій території України, у КУзПБ впроваджено положення, яке передбачає можливість поновлення провадження у справі про банкрутство.
Так, у разі, якщо після закриття провадження у справі буде виявлено майно банкрута, достатнє для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, суд за клопотанням учасника справи може поновити провадження у справі (абз. 2 частини 3 статті 65 КУзПБ).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеною у постановах від 10.12.2019 у справі №906/1290/15, від 17.04.2024 у справі №5006/45/41б/2012, від 10.12.2024 у справі №5/119б.
Згідно із частиною 8 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.
Закриття провадження у цій справі не є підставою для погашення вимог кредиторів та виключення боржника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Керуючись статтями 2, 9, 28, 30, 41, 90 Кодексу України з процедур банкрутства, статтями 3, 12, 42, 77-79, 86, 231, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
Копію даної ухвали надіслати боржнику, кредиторам, податковому органу, органу ДВС за місцезнаходженням боржника, державному органу з питань банкрутства, а також державному реєстратору за місцезнаходженням боржника.
Ухвала набрала законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Східного апеляційного господарського суду у строки передбачені ГПК України.

Суддя К.С. Харакоз