ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/959/22
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: Шафарчук О.В., за посвідченням;

від ОМР: Явченко Д.В., у порядку самопредставництва;

від ПП «Люкс-КВ»: Савицька О.М., за ордером;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури

на ухвалу Господарського суду Одеської області про про залишення без розгляду скарги Одеської міської ради на дії державного виконавця

від 27 січня 2025 року (повний текст складено 03.02.2025)

по справі №916/959/22

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до відповідача: Приватного підприємства Люкс-КВ

про: визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, припинення володіння правом приватної власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення об`єкту будівництва, -

суддя суду першої інстанції: Лічман Л.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 25.03.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року керівник Київської окружної прокуратури м. Одеси (далі прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі також позивач, ОМР) до Приватного підприємства Люкс-КВ (далі також відповідач, ПП Люкс-КВ), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області Медвідь Ганни Станіславівни від 23.12.2020 за індексним номером 55882232 про внесення змін Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно об`єкта нерухомого майна за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 11);

- припинити права приватної власності ПП Люкс-КВ на нежитлові будівлі площею 448,4 м2 за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- зобов`язати ПП Люкс-КВ звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 140,8 м2 за адресою: м. Одеса, пр-т Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 шляхом знесення розташованої на ній самочинно збудованої будівлі під літ. Б площею 197,5 м2.

В подальшому прокурором змінено предмет позову шляхом викладення п.2 прохальної частини позовної заяви у наступній редакції: ,,Припинити володіння ПП ,,Люкс-КВ (код 33567490) правом приватної власності на нежитлові будівлі площею 448,4 кв. м за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 у справі №916/959/22 (новий розгляд за результатом винесення постанови Верховного Суду від 07.06.2023 у даній справі) позов задоволено повністю з підстав його обґрунтованості.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2024 у справі №916/959/22:

- апеляційну скаргу ПП ,,Люкс-КВ" задоволено частково;

- рішення Господарського суду Одеської області від 16.11.2023 у справі №916/959/22 скасовано частково: припинено володіння ПП ,,Люкс-КВ правом приватної власності на нежитлові будівлі площею 197,5 кв. м за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01); зобов`язано ПП ,,Люкс-КВ звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 140,8 кв. м за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 шляхом знесення розташованої на ній самочинно збудованої будівлі під літ. ,,Б площею 197,5 кв. м;

- у задоволенні інших позовних вимог прокурора відмовлено.

Крім того, судом апеляційної інстанції здійснено розподіл судових витрат шляхом стягнення з ПП ,,Люкс-КВ на користь Одеської обласної прокуратури 4 962,00 грн судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, та 7 443,00 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги; 9 924,00 грн судового збору, сплаченого за подачу касаційної скарги.

22.04.2024 на виконання вищевказаної постанови Господарським судом Одеської області видано наказ №916/959/22 про зобов`язання ПП ,,Люкс-КВ звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 140,8 кв.м за адресою: м. Одеса, просп. Небесної Сотні (Маршала Жукова), 75/1 шляхом знесення розташованої на ній самочинно збудованої будівлі під літ. ,,Б площею 197,5 кв.м.

13.12.2024 до Господарського суду Одеської області надійшла скарга Одеської міської ради (зареєстрована за вх. № 2-1898/24) на дії державного виконавця. Даною скаргою Одеська міська рада просила суд:

- визнати неправомірною дію старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжика Валерія Вікторовича, яка полягає у винесенні постанови від 15.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №75189188;

- визнати неправомірною постанову від 15.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №75189188, прийняту старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області від 22.04.2024 у справі №916/959/22, та скасувати її;

- зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відновити виконавче провадження №75189188.

Одеська міська рада зазначала, що в порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 129-1 Конституції України, в постанові від 15.10.2024 про закінчення виконавчого провадження №75189188 державний виконавець констатував, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, про що свідчать складені державним виконавцем акти від 17.06.2024 та 23.08.2024, однак не вжив необхідні заходи, спрямовані на повне примусове виконання судового рішення, не скористався своїми правами на звернення до суду із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення та на залучення до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у т.ч. на платній основі, за рахунок стягувача.

Позивач наголошує, що наразі існує ситуація, коли державним виконавцем стягнуто виконавчий збір, однак, рішення суду станом на день подання цієї скарги залишається невиконаним. ОМР зауважує, що державний виконавець лише прийняв рішення про накладення штрафів на боржника, що в даному випадку, враховуючи предмет цієї справи, не може сприйматися як вичерпне та належне виконання усіх виконавчих дій, передбачених законодавством, а відтак, при прийнятті постанови про закінчення виконавчого провадження з незаконних підстав державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжиком Валерієм Вікторовичем допущене порушення прав стягувача територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Водночас, позивач вказав, що про постанову виконавця від 15.10.2024, якою закінчено виконавче провадження №75189188 на підставі п.11 ч.1 ст. 39 та ст. 40 Закону України ,,Про виконавче провадження, Одеська міська рада дізналась після її доставки до електронного кабінету у підсистемі ,,Електронний суд 03.12.2024 о 20:11, що підтверджується карткою руху документу, отже, стягувачем дотримано десятиденний строк, передбачений ст. 341 Господарського процесуального кодексу України для звернення до суду зі скаргою на вищезазначені дії виконавця.

Однак, заперечуючи проти задоволення скарги ОМР, державний виконавець в суді першої інстанції поміж іншого зазначив, що позивач отримав оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження №75189188 в електронний кабінет підсистеми ,,Електронний суд 15.10.2024, про що свідчить повідомлення ЄСІТС №2720034, яке сформовано системою автоматично, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України ,,Про виконавче провадження документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі. Таким чином, державний виконавець наполягав на тому, що скарга подана позивачем із значним пропуском строку, встановленого в п. ,,а ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, а клопотання про його поновлення Одеською міською радою не заявлено.

В свою чергу, Одеська міська рада надіслала до суду пояснення у справі (зареєстровані за вх. №46541/24 від 31.12.2024 ), в яких, зокрема, повідомила, що підсистема ,,Електронний суд не дає можливості ознайомитись з постановою про закінчення виконавчого провадження №75189188 з тієї причини, що у розділі ,,Документи ВП означеної системи за пошуком виконавчого провадження №75189188 зазначено ,,Документ в процесі завантаження. Спробуйте, будь ласка, пізніше, на підтвердження чого позивачем надано відповідний скріншот. У зв`язку з цим, Одеська міська рада знов наполягаючи на тому, що дізналась про оскаржувану постанову лише 03.12.2024, зауважила, що у разі, якщо суд дійде висновку, що позивачем пропущено процесуальний строк на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, то Одеська міська рада просить поновити цей строк.

Тобто, 31.12.2024 Одеська міська рада заявила клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 у справі №916/959/22 (суддя Лічман Л.В.) у задоволенні клопотання Одеської міської ради про поновлення строку на подачу скарги на дії державного виконавця - відмовлено. Скаргу Одеської міської ради на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сульжика Валерія Вікторовича, вчинені під час примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 22.04.2024, залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що скаржник звернувся до суду зі скаргою поза межами встановленого ст. 341 Господарського процесуального кодексу України десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця.

При цьому, суд зазначив, що навіть якщо припустити незавантаження тексту оскаржуваної постанови державного виконавця в електронному кабінеті ЄСІТС з 15.10.2024, представлений Одеською міською радою скриншот беззаперечно доводить той факт, що позивач ще в день прийняття постанови повинний був знати принаймні щодо її існування та закінчення, в зв`язку з цим, виконавчого провадження №75189188. На підставі наведеної інформації стягувач міг ознайомитись з постановою про закінчення виконавчого провадження №75189188 як в паперовому вигляді, так і в електронному вигляді за допомогою ідентифікатора доступу до АСВП. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення пропущеного строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, з огляду на що у задоволенні відповідного клопотання позивача було відмовлено та, як наслідок, - залишено скаргу без розгляду за правилами ч. 2 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 та направити справу №916/959/22 до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що:

- перебіг процесуального строку заявник пов`язував не з моментом винесення оскаржуваної постанови державного виконавця, а з моментом, коли міська рада дізналася про своє порушене право ознайомившись змістом тексту оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження (лише після її надходження до Господарського суду Одеської області та направленням до електронного кабінету Одеської міської ради 03.12.2024). У даному випадку не було достатньо знати про сам факт винесення державним виконавцем постанови про закриття виконавчого провадження, яка в силу ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» могла бути прийнята й через фактичне виконання в повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом, а тому могла не порушувати права стягувача;

- висновок суду першої інстанції про те, що ним не вбачається жодної поважної причини для поновлення Одеській міській раді пропущеного строку на звернення зі скаргою на дії державного виконавця, усупереч положень ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ґрунтується лише на припущеннях, враховуючи, що Верховний Суд у справі №638/17380/19 у своїй постанові від 13.12.2023 звернув увагу суду на недопустимість використання у судовому рішенні слів «навіть», «якби», оскільки це є припущенням.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 13.02.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Філінюка І.Г.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Одеської обласної прокуратури на ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 у справі №916/959/22 та призначено її до розгляду на 25.03.2025 року о 15:30 год. Учасникам справи встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

05.03.2025 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеси) (далі також ДВС), в якому ДВС не погоджується з доводами апелянта; вважає, що скарга Одеської міської ради на дії державного виконавця Сульжика Валерія Вікторовича подана з пропуском встановлених процесуальних строків на таке оскарження; при цьому, клопотання щодо поновлення строку оскарження постанови державного виконавця подано Одеською міською радою не разом зі скаргою, а в додаткових поясненнях від 31.12.2024, що за положеннями ч. 2 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України вимагає від скаржника подати клопотання про поновлення відповідного строку одночасно зі скаргою на дії виконавця.

ДВС наполягає на тому, що висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні є сталими (дів. Постанови Верховного Суду: від 07.06.2023 у справі №1622/16530/2012, від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі №910/8794/17 та ін); з урахуванням положень ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", Одеська міська рада повинна була знати про те, що документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі. З огляду на те, що наданий ОМР "скриншот" електронного кабінету ЄСІТС свідчить про надходження до останнього постанови про закінчення виконавчого провадження 15.10.2024 о 11:25 год, ДВС наполягає на тому, що позивач в будь-якому разі повинний була дізнатись про зміст постанови про закінчення виконавчого провадження №75189188, а не припускати (за твердженнями прокуратури), що ця постанова "могла не порушувати права стягувача."

Ураховуючи наведене, ДВС просить суд апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 - без змін. Водночас, суб`єкт оскарження просить розглянути справу №916/959/22 за відсутності представника Відділу.

07.03.2025 ПП «Люкс-КВ» також надало суду відзив на апеляційну скаргу прокурора, в якому відповідач зазначив, що вона є не обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення.

Позиція ПП «Люкс-КВ», на ведена у відзиві останнього, є аналогічною позиції ДВС. Зокрема, відповідач вказує, що до поданої Одеською міською радою скарги на дії державного виконавця клопотання про поновлення строку на її подання надано не було, тобто одночасно зі скаргою воно не заявлялось, а було подано значно пізніше. Зазначене є самостійною підставою для залишення скарги без розгляду.

Відповідач зауважує, що судом першої інстанції правильно встановлено, та заявником не заперечувалось, що Одеська міська рада від державного виконавця отримала оскаржувану постанову в електронний кабінет підсистеми ,,Електронний суд ще 15.10.2024, про що свідчить повідомлення ЄСІТС №2720034, проте, стверджує, що позивачу стало відомо про постанову державного виконавця від 15.10.2024 тільки 03.12.2024.

На переконання ПП «Люкс-КВ», навіть якщо припустити незавантаження тексту оскаржуваної постанови в електронному кабінеті ЄСІТС з 15.10.2024, Одеська міська рада ще в день прийняття постанови повинна була знати принаймні щодо закінчення виконавчого провадження №75189188 та не була позбавлена права ознайомитись з даною постановою виконавця як в паперовому вигляді, так і в електронному вигляді за допомогою ідентифікатора доступу до АСВП, тому строк на звернення із скаргою правильно визначений судом як такий, що пропущений.

Таким чином, за позицією відповідача, суд першої інстанції прийняв правильне рішення про залишення скарги на дії виконавця без розгляду, що водночас не позбавляє скаржника права повторно звернутись з цією скаргою з доведенням наявності поважних причин щодо пропуску строку звернення.

У зв`язку із перебуванням з 24.03.2025 по 28.03.2025 судді-учасника колегії Філінюка І.Г. у відпустці, для розгляду даної справи у судовому засіданні 25.03.2025 за розпорядженням керівника апарату суду №19 від 21.03.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи №916/959/22.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2025 для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2025 справу №916/959/22 було прийнято до свого провадження вищевказаною судовою колегією.

25.03.2025 до початку судового засідання від Одеської міської ради до суду надійшли додаткові пояснення, в яких позивач вказує, що строки, які є в законі Україні України «Про виконавче провадження» перериваються до припинення або скасування воєнного стану.

В судовому засіданні представники учасників процесу підтримали свої правові позиції.

У судовому засіданні 25.03.2025 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Строки для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця визначені статтею 341 Господарського процесуального кодексу України та статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Зокрема, пунктом "а" ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження" строком подачі скарги є 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, судова колегія зазначає, що встановлені ст. 341 Господарського процесуального кодексу України та ст. 74 Закону України Про виконавче провадження строки для подання скарги є процесуальними і тому, відповідно до вимог ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, вони можуть бути відновлені.

Згідно ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За приписами ст. 118 Господарського процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, передумовою для розгляду скарги на дії/бездіяльність державного (приватного) виконавця по суті є встановлення факту подання цієї скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, або наявності відповідного клопотання та обставин для поновлення такого строку, якщо його було пропущено з поважних причин.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень Господарського процесуального кодексу України, вміщених у розділі VI "Судовий контроль за виконанням судових рішень", зокрема, щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом "а" ч. 1 ст. 341 цього Кодексу.

Аналогічний правий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.09.2019 у справі №920/149/18 (провадження №12-297гс18).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Відтак, вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, вирішуючи це питання, суд з урахуванням конкретних обставин справи має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строку, скаржник зазначав про те, що Одеська міська рада дізналась про своє порушене право ознайомившись змістом тексту постанови від 15.10.2024 про закриття виконавчого провадження №75189188 лише після її надходження до Господарського суду Одеської області та направленням до електронного кабінету Одеської міської ради 03.12.2024. Також, ОМР наполягає на тому, що до вказаної дати у розділі «Документи ВП» в електронному кабінеті міської ради у підсистемі Електронний Суд ЄСІТС за пошуком виконавчого провадження №751891888 було зазначено «Документ в процесі завантаження. Спробуйте будь-ласка, пізніше».

У даному контексті судова колегія зазначає, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постанові від 18.02.2021 у справі №640/25034/19.

Також Об`єднана Палата Верховного Суду у постанові від 04.02.2022 в справі №925/308/13-г наголосила, що за порівняльним аналізом змісту термінів "дізнався", або "повинен був дізнатися", що містяться у положеннях ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, слід зробити висновок про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку суд врахував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). А тому стягувач, який подав до відповідного органу заяву про вчинення відповідних виконавчих дій, однак не отримав задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні, незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні документи виконавчого провадження або відповіді.

Стосовно презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі №910/8794/17, від 12.10.2021 у справі №918/333/13-г, від 07.06.2023 у справі №1622/16530/2012 та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, з урахуванням презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, ОМР (як мінімум) не спростовано наявності у позивача можливостей контролювати стан виконавчого провадження, своєчасно отримувати інформацію про вчиненні виконавчі дії державного виконавця та звертатись із відповідною скаргою з дотриманням строків ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Так, з огляду на матеріали справи вбачається, що Одеська міська рада з моменту відкриття виконавчого провадження №75189188 (постанова державного виконавця від 31.05.2024) мала доступ до Автоматизованої системи виконавчого провадження (АСВП) за ідентифікатором ВП.

У в постанові Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №395/1003/13-ц, провадження №61-11219св23) суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного суду, що отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу є обставиною, що свідчить про об`єктивну можливість скаржника ознайомитись з відповідними постановами державних виконавців/вчиненими виконавчими діями.

У матеріалах справи міститься повідомлення ЄСІТС №335247 на підтвердження отримання 31.05.2024 о 20:35:05 год позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження №75189188.

Водночас, постанова про закінчення виконавчого провадження №75189188 також була надіслана державним виконавцем Одеській міській раді в електронний кабінет останньої, відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою документи виконавчого провадження органам та особам, які мають електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, надсилаються виключно в електронній формі.

Матеріали даної справи містять повідомлення №2720034 про доставку документу з АСВП до електронного кабінету ЄСІТС, яке свідчить про те, що 15.10.2024 об 11:25:18 документ «Постанова про закінчення виконавчого провадження» від 15.10.2024 виконавчого провадження АСВП №75189188 доставлена до електронного кабінету ЄСІТС Одеської міської ради () (т. 6 а.с. 151 зворотн. стор.).

Разом з цим, у матеріалах справи міститься наданий позивачем "скриншот" сторинки електронного кабінету ЄСІТС, з якого вбачається, що до електронного кабінету Одеської міської ради 15.10.2024 об 11:25 год. надійшов документ з назвою: «Постанова про закінчення виконавчого провадження №10 від 15.10.2024». Також, містяться відомості щодо стягувача ОМР, боржника ПП «Люкс-КВ», №ВП 75189188, дати відкриття ВП 31.05.2024. Проте, безпосередньо текст постанови державного виконавця не відобразився (т. 6 а.с. 166).

Посилаючись саме на відсутність відображення тексту оскаржуваної постанови державного виконавця (внаслідок хакерській атаки на сайти Національних інформаційних систем України (НАІС) та Міністерства юстиції України не працювала АСВП, яка інтегрована в ЄСІТС), Одеська міська рада стверджує, що їй стало відомо про постанову державного виконавця від 15.10.2024 тільки 03.12.2024, оскільки до цього часу в електронному кабінеті замість текста постанови державного виконавця було зазначено «Документ в процесі завантаження. Спробуйте будь-ласка, пізніше».

Проте, апеляційна колегія, враховуючи вищенаведені норми законодавства та усталену позицію Верховного Суду, погоджується із висновком суду першої інстанції, що з огляду на встановлені обставини отримання/неотримання ОМР повного тексту оскаржуваної постанови державного виконавця, Одеська міська рада у будь-якому випадку саме 15.10.2024 мала об`єктивну можливість дізнатись про її зміст, зокрема, шляхом подання відповідного запиту та/або ознайомлення з паперовими матеріалами або шляхом ознайомлення з відповідною постановою в електронному вигляді - за допомогою ідентифікатора доступу до АСВП.

Отже, у даному випадку, попри те, що текст оскаржуваної постанови в електронному кабінеті ЄСІТС з 15.10.2024 не завантажувався, позивач мав реальну можливість (і повинен був) дізнатися про оскаржувані ним дії державного виконавця Сульжика Валерія Вікторовича одразу ж після дня одержання стягувачем відповідного повідомлення, а не у день фактичного ознайомлення ОМР з текстом оскаржуваної постанови виконавця.

У даному контексті судова колегія зауважує, що враховуючи, що день реалізації ОМР свого права на ознайомлення з оскаржуваною постановою визначається нею довільно, то день, коли позивач повинен був дізнатися про стверджене ним порушення діями державного виконавця свого права, а також початок перебігу передбаченого п. "а" ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України десятиденного строку на подання скарги на такі дії не може залежати від довільно визначеного скаржником дня реалізації ним вказаного права, оскільки поняття "повинен був дізнатися" і "дізнався" мають різне юридичне значення.

З урахуванням вищезазначеного положення ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", суд апеляційної інстанції констатує, що ОМР не було надано до суду жодних доказів безпосереднього ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №75189188 чи шляхом доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, у тому числі, - одразу після отримання повідомлення про винесену державним виконавцем оскаржувану постанову щодо закриття виконавчого провадження.

Отже, з огляду на наведене, апеляційна колегія дійшла висновку, що скаржником, який є стягувачем у виконавчому провадженні №75189188, не спростовано наявності у нього можливостей контролювати виконавче провадження та своєчасно отримувати інформацію про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Інших об`єктивних, що не залежали від його волі, обставин пропуску строку на подання скарги на дії державного виконавця, стягувачем не наведено.

Таким чином, з урахуванням зазначених обставин справи, є необґрунтованими доводи скаржника, що процесуальний строк звернення до суду із скаргою ним було порушено з об`єктивних та поважних причин.

Отже, скаржник знаючи з 15.10.2024 про закінчення виконавчого провадження, мав можливість звернутись до господарського суду з відповідною скаргою в межах строків, встановлених п. "а" ч. 1 ст. 341 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, скарга на дії державного виконавця подана ОМР до суду лише 13.12.2024.

Зважаючи на вказане, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що встановлені судом обставини, у їх сукупності, свідчать про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного строку на подання скарги.

Водночас, посилання ДВС та ПП ПП «Люкс-КВ» на нову редакцію ст. 341 Господарського процесуального кодексу України (діє відповідно до Закону України від 21.11.2024 №4094-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень», який набрав чинності 19.12.2024), відповідно до якої строк на подання скарги на дії/бездіяльність виконавця, встановлений законом, може бути поновлено за клопотанням особи, що подає скаргу, яке має бути заявлено одночасно зі скаргою (що, на думку представників ДВС та ПП ПП «Люкс-КВ» взагалі позбавляє ОМР права на таке поновлення з огляду на те, що відповідне клопотання разом зі скаргою позивачем не подавалось), апеляційна колегія оцінює критично та не враховує з огляду на те, що станом на момент звернення Одеської міської ради зі скаргою на дії виконавця зазначена редакція норми ст. 341 Господарського процесуального кодексу України ще не діяла.

У даному спірному випадку апеляційна колегія також зважає на практику Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства (рішення у справах "Волчлі проти Франції" (Walchli v. France), заява №35787/03, п. 29, від 26.07.2007, ТОВ «Фріда» проти України, заява №24003/07, п. 33, від 08.12.2016).

При цьому складовою правової визначеності в розумінні практики ЄСПЛ є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року)».

Таким чином, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. В той же час, надмірна гнучкість щодо норм процесуального законодавства спричиняє непередбачуваність його застосування в кожному конкретному випадку, що є непропорційним переслідуваній меті, не відповідає принципу верховенства права та спричиняє, серед іншого, й порушення права особи на справедливий суд.

Згідно ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з вищевикладеного, зважаючи на відсутність у матеріалах справи належно підтвердженої скаржником обставини про поважність пропущеного десятиденного строку, встановленого чинним процесуальним законодавством, на оскарження рішень державного виконавця, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у задоволенні клопотання скаржника про поновлення строку для подання скарги та залишення такої скарги без розгляду.

Поряд з цим, судова колегія вказує, що подання після закінчення процесуальних строків скарги, яка залишена без розгляду, не позбавляє скаржника в майбутньому права на звернення до суду з аналогічною скаргою та клопотанням про поновлення процесуального строку з доданням належних доказів у відповідності до норм процесуального закону.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 у справі №916/959/22 ґрунтується на чинному законодавстві та винесена з додержанням вимог процесуального права, з дотриманням правових висновків, що викладені у постановах Верховного Суду, а відтак, підстав для її скасування немає.

Зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта фактично свідчать про незгоду останнього з висновками суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, проте по суті їх не спростовують; ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм процесуального права, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними, у зв`язку з чим підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Заступника керівника Одеської обласної прокуратури без задоволення, а ухвали Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 у справі №916/959/22 без змін.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то згідно зі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.01.2025 у справі №916/959/22 залишити без змін.

Матеріали справи №916/959/22 повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 31.03.2025.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Колоколов С.І.