ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Справа №914/2760/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.,

суддів Галушко Н.А.,

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Хом`як Х.А.

розглянувши апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

на рішення Господарського суду Львівської області від 10.10.2024 (повний текст рішення складено 17.10.2024, суддя Березяк Н.Є.)

у справі № 914/2760/23

за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права», м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Львівської міської ради, м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Ліцей «Європейський» Львівської міської ради, м. Львів

про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення

за участю представників:

від позивача Піхоцька Л.М.

від відповідача Підбірний М.Я.

від третьої особи на стороні позивача Наконечна О.М.

від третьої особи на стороні відповідача Зубашевський Н.П.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі УКВ ДЕР ЛМР/Управління) 12.09.2023 звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про зобов`язання Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (далі Заклад освіти) повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що незважаючи на припинення терміну дії договору та не продовження його на новий строк, відповідач не звільнив й продовжує використовувати приміщення, порушуючи при цьому право власника майна самостійно на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном.

Розглянувши позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного Господарський суд Львівської області 10.10.2024 ухвалив рішення, яким відмовив в задоволенні позовних вимог.

При ухваленні вказаного рішення місцевий господарський суд виходив з того, що строк дії спірного договору оренди закінчувався 29.12.2022, тобто, у період дії воєнного стану, а тому, з огляду на приписи Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022, суд дійшов висновку про те, що у спірних правовідносинах відсутні передумови для виселення відповідача з орендованого приміщення під час дії воєнного стану з підстав, визначених у пункті 5 вказаної Постанови, оскільки такий договір вважається продовженим, на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, в силу імперативних норм пунктів 5, 16 цієї Постанови, без заяви орендаря та окремого рішення орендодавця. Водночас, суд встановив, що доказів наявності у орендодавця чи балансоутримувача наміру для відмови у продовженні договору оренди з інших підстав, передбачених ст. 19 Закону №157-ІХ, відмінних від тих, які вказані балансоутримувачем для власних потреб у використанні об`єкта оренди, матеріали справи не містять. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що договір оренди між сторонами є продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, відтак підстави для виселення відповідача з орендованого приміщення відсутні.

Позивач не погодився з ухваленим рішенням місцевого господарського суду та оскаржив його в апеляційному порядку, позаяк вважає оскаржуване рішення таким, що винесене за неповного з`ясування обставин справи, що мало наслідком невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягає в такому:

- Управління вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для виселення та продовження строку дії договору оренди на період воєнного стану через призму аналізу Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022, позаяк, обставини припинення договірних правовідносин між Управлінням та Закладом освіти були предметом дослідження у справі № 914/3063/22 та встановленні у постанові Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 у вказаній справі. Позивач наголошує, що судове рішення у справі №914/3063/22, яке набрало законної сили 16.05.2024 року, має преюдиціальне значення в розумінні ст. 75 ГПК України, а встановлені ним обставини повторного доведення не потребують;

- щодо відсутні додаткової угоди про внесення змін до договору оренди №Ф-10841-17 від 29.12.2017 в частині зміни балансоутримувача спірного об`єкта оренди, то позивач зазначає, що ні Законом України «Про оренду державного та комунального майна», ані умовами оспорюваного договору оренди не передбачено необхідності внесення таких змін в частині зміни балансоутримувача;

- позивач вважає, що дії відповідача, який стверджує, що рішення управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради оформлене наказом №409-0 від 23.09.2022, а також рішення про заміну балансоутримувача об`єкта оренди на Відділ освіти-Галицького та Франківського районів управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, не були доведені до його відома, а в той же час оспорює такі рішення у судовому порядку (справа 914/3063/22), суперечать його попередній поведінці і є недобросовісними;

- щодо доказів повідомлення орендаря про припинення договірних відносин позивач повідомляє, що Порядком передачі в оренду державного та комунального майна не вимагається від орендодавця повідомляти орендаря про прийняття такого рішення, а лише оприлюднити його в електронній торговій системі. Відповідно, таке рішення управління комунальної власності оприлюднило в електронній торговій системі prozorro.sale. 28.09.2022. Крім того, листом №4-2302-191 від 03.01.2023 позивач повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та зазначив про зобов`язання негайно звільнити орендоване приміщення та повернути його балансоутримувачу у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі. Даний лист долучений до матеріалів справи разом із доказами його надіслання. У списку рекомендованих відправлень від 04.01.2023 під № 11 зазначено відповідача і вихідний номер листа, котрий йому надсилався. Таким чином, наведене свідчить про те, що відповідач знав про припинення договірних відносин, оскаржував такі рішення органів місцевого самоврядування у судовому порядку, проте надалі продовжує незаконно використовувати спірні приміщення без належних правових підстав.

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач, на виконання вимог ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, наведених в оскаржуваному рішенні, а заперечення скаржника зводяться лише до незгоди із наданою судом оцінкою доказів, які містяться в матеріалах справи. Отже, відповідач не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, оскільки таке відповідає дійсним обставинам справи, а висновки місцевого господарського суду засновані на законі.

Львівська міська рада подала суду апеляційної інстанції додаткові пояснення у справі, в яких підтримала доводи апеляційної скарги позивача та наголосила, що у постанові Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 у справі № 914/3063/22, яка була долучена до матеріалів справи та не взята судом першої інстанції до уваги, встановлені обставини:

- відсутності доказів на підтвердження того, що балансоутримувачем спірного об`єкта оренди був саме Відділ освіти Галицького та Франківського районів управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради на час виникнення спірних правовідносин;

- відсутності доказів повідомлення орендаря про припинення договірних відносин; відсутності доказів наявності в орендодавця чи балансоутримувача наміру для відмови у продовженні договору оренди;

- відсутності передумов для виселення орендаря з підстав, визначених п. 5 Постанови КМУ№ 634 від 27.05.2022.

Разом з тим, виходячи з критеріїв, необхідних для встановлення преюдиційності фактів, судове рішення у справі № 914/3063/22, яке набрало законної сили 16.05.2024, має преюдиційне значення у цій справі, а обставини встановлені вказаним рішенням не потребують повторного доведення. Таким чином, третя особа підтримує вимог апеляційної скарги позивача та просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а позовні вимог Управління задоволити.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображений у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

17.02.2025 відповідач подав на розгляд суду клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3063/22 з розгляду заяви Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 14.06.2023 у згаданій справі. В обґрунтування необхідності зупинення провадження у даній справі відповідач зазначає, що у випадку прийняття господарським судом рішення у справі №914/3063/22 за результатами розгляду заяви Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 14.06.2023 року, таке судове рішення у справі №914/3063/22 вплине на оцінку доводів апеляційної скарги у даній справі, оскільки саме на вказане рішення покликається апелянт обґрунтовуючи апеляційну скаргу.

28.02.2025 позивач подав свої заперечення на клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, в яких вказав, що рішення судів першої та апеляційної інстанції були предмето розгляду в касаційному порядку, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 914/3063/22 набрала законної сили 05.11.2024, відтак, не вбачає правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у цій справі та заслухавши пояснення представників сторін з цього приводу, судова колегія ухвалила відмовити в задоволенні вказаного клопотання, з огляду на ту обставину, що постанова Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2024 у справі № 914/3066/24 набрала законної сили та не скасована в касаційному порядку, відтак підстави для зупинення провадження у даній справі, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, відсутні.

В дане судове засідання прибули представники всіх учасників судового процесу, які підтримали свої доводи, міркування та заперечення, які були висловлені у попередніх судових засіданнях по суті даного спору.

З`ясувавши обставини справи та розглянувши доводи апеляційної скарги в сукупності з матеріалами справи, судова колегія встановила таке:

29.12.2017 між Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (орендодавець) та Закладом вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ф-10841-17 (далі договір), за умовами якого орендодавець на підставі наказу Управління № 385-0 від 02.10.2017 та договору оренди № Ф-9155 від 05.09.2014 зобов`язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення 1-го поверху загальною площею 662,3 м2, що позначені у технічній документації під індексами 6-19, V, VІІ-ХІ, які розташовані у будівлі (літ. «А-3») за адресою: місто Львів, вулиця Кульпарківська, 99 (далі об`єкт оренди), що знаходиться на балансі Ліцею «Європейський», надалі Балансоутримувач і належить територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності.

Об`єкт оренди використовувався орендарем для організації навчально-виховного процесу Гімназії Львівського університету бізнесу і права.

В пункті 4.1 договору сторони погодили його термін дії на 5 років з 29.12.2017 до 29.12.2022 включно.

09.09.2022 Заклад освіти зареєстрував в електронній торговій системі звернення про намір продовжити договір оренди №Ф-10841-17 від 29.12.2017.

21.09.2022 Відділ освіти Галицького та Франківського районів управління освіти департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, як балансоутримувач, листом від №260107-вих-75789 повідомив Заклад вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про не погодження продовження договору оренди №0-10841-17 від 29.12.2017.

Листами за № 2-12736-Ф-2302 від 21.09.2022, за №4-2601-26192 від 22.09.2022, №4- 4 від 23.09.2022 балансоутримувач повідомив управління комунальної власності про власні потреби у використанні спірних приміщень.

Управлінням комунальної власності було прийнято рішення у вигляді наказу №409-О від 23.09.2022 «Про відмову у продовженні договору оренди» про відмову у продовженні договору шляхом проведення аукціону у зв`язку із наявністю обґрунтованих потреб балансоутримувача.

Листом №4-2302-191 від 03.01.2023 позивач повідомив відповідача про припинення договірних відносин, у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та зазначив про його обов`язок негайно звільнити орендоване приміщення та повернути його балансоутримувачу у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі.

Порядок повернення орендодавцю об`єкта оренди врегульовано розділом 9 договору. Так, в п. 9.1. договору встановлено, що повернення об`єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання.

За умовами п.9.3. договору, об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 15-ти днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1. договору.

При передачі об`єкта оренди, у відповідності до п. 9.4 договору, складається акт здачі приймання, який підписується балансоутримувачем та орендарем. Об`єкт оренди вважається переданим орендарю з часу підписання акта приймання-передачі (п. 9.5 договору).

Управління зазначає, що вимоги щодо повернення орендованого майна Заклад освіти не виконав, спірне майно фактично перебуває у його незаконному користуванні, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Цивільні права та обов`язки, у відповідності до ст.11 ЦК України, виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог є зобов`язання Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 662,3 м2, які знаходяться на вул. Кульпарківській, 99 у м. Львові та, які перебували у користуванні закладу освіти на підставі договору оренди № Ф-10841-17 від 29.12.2017.

Відмовляючи Управлінню комунальної власності у задоволенні його позовних вимог щодо повернення об`єкта оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень, місцевий господарський суд виходив з того, що спірний договір оренди вважається продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, в силу імперативних приписів пунктів 5, 16 Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022, оскільки строк дії такого договору закінчувався 29.12.2022, тобто, у період дії воєнного стану, відтак у спірних правовідносинах відсутні передумови для виселення відповідача з орендованого приміщення під час дії воєнного стану з підстав, визначених у пункті 5 вказаної Постанови.

Однак, судова колегія не може погодитися з таким висновком місцевого господарського суду та вважає його безпідставним, з огляду на те, що питання про: зміну балансоутримувача орендованого майна за спірним договором; належність повідомлення орендаря про припинення договірних відносин за договором оренди № Ф-10841-17 від 29.12.2017; наявність в орендодавця чи балансоутримувача наміру для відмови у продовжені договору оренди з підстав визначених ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; наявність передумов для виселення відповідача з орендованого приміщення під час дії воєнного стану з підстав, визначених п. 5 Постанови КМУ № 634 від 27.05.2022 були предметом дослідження у господарській справі № 914/3063/22.

Рішення Господарського суду Львівської області від 14.06.2023 у справі № 914/3063/22 переглянуто в апеляційному порядку та залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.05.2024, в якій судова колегія прийшла до висновку, що Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради правомірно видано наказ від 23.09.2022 за №409-0 «Про відмову у продовженні договору оренди», а позовна вимога Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Львівської міської ради від 16.09.2022 № 834 «Про вирішення питання балансового обліку нежитлових приміщень на вул. Кульпарківській, 99» задоволенню не підлягає.

Так, у постанові від 16.05.2024 (яка набрала законної сили) Західний апеляційний господарський суд встановив таке:

«Закінчення строку спірного договору оренди (29.12.2022) припало на час дії воєнного стану в Україні.

Водночас у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, Верховна Рада України Законом від 01.04.2022 № 2181-IX внесла зміни до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та доповнила пунктом 6.1, яким унормовано, що під час дії воєнного стану Кабінет Міністрів України може встановити інші правила передачі в оренду державного та комунального майна, ніж ті, що передбачені цим Законом, зокрема щодо: продовження договору оренди, шляхом запровадження можливості автоматичного продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, на строк до припинення чи скасування та на чотири місяці після припинення чи скасування воєнного стану.

На виконання вказаних законодавчих приписів Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану», яка набрала законної сили 01.06.2022 (Постанова № 634).

У пункті 5 Постанови № 634 визначено, що договори оренди державного та комунального майна, строк дії яких завершується у період воєнного стану, вважаються продовженими на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, крім випадку, коли балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону. Для продовження договору оренди на строк, передбачений цим пунктом, заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагаються.

Пунктом 16 Постанови № 634 орендодавцям державного та комунального майна постановлено забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, а також продовження та припинення договорів оренди відповідно до пункту 5 цієї Постанови, починаючи з 24.02.2022.

Правовий аналіз наведених нормативних приписів вказаної Постанови № 634 дає підстави для висновку, що автоматичне продовження договорів оренди державного та комунального майна, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану, починається з 24.02.2022, за умови, зокрема, що строк дії відповідних договорів завершується у період воєнного стану.

Верховний Суд у своїй постанові від 21.02.2024 у справі №916/309/23 дійшов висновку, що зміст наведених норм права свідчить про автоматичне продовження договорів оренди, строк дії яких закінчується під час дії воєнного стану. При цьому для продовження договору оренди на строк до припинення чи скасування воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, окреме рішення орендодавця не вимагається, про що прямо зазначено у пункті 5 Постанови № 634.

Винятки з цього правила прямо передбачено пунктом 5 Постанови № 634 (балансоутримувач з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач, за 30 календарних днів до дати закінчення договору оренди повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження договору оренди з підстав, визначених статтею 19 Закону).

Відповідно до приписів ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято, зокрема якщо орендоване приміщення необхідне для власних потреб балансоутримувача, які обґрунтовані у письмовому зверненні балансоутримувача, поданому ним орендарю (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.03.2024 у справі №910/3272/23).

З матеріалів цієї справи вбачається, що балансоутримувач завчасно повідомив орендаря про непродовження договору оренди з підстав, передбачених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (у зв`язку із необхідністю використання спірних нежитлових приміщень для власних потреб (освітніх цілей).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно встановив наявність винятку, передбаченого пунктом 5 Постанови № 634, який виключає автоматичне продовження договору оренди, строк дії якого закінчується під час воєнного стану.»

Згідно з п.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 16.10.2022 у справі № 904/3927/22).

Аналогічні положення були викладені в пункті 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

З огляду на вказані норми, судове рішення у справі № 914/3063/22, яке набрало законної сили 16.05.2024, має преюдиційне значення, а встановлені ним обставини не потребують повторного доведення.

З аналізу вказаного судового рішення у справі № 914/3063/22 вбачається, що суд встановив та належним чином обґрунтував відсутність правових підстав для автоматичного продовження Закладу освіти строку дії спірного договору на строк дії воєнного стану. Таким чином, зважаючи на непродовження строку дії договору оренди № Ф-10841-17 від 29.12.2017, у Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» відсутні правові підстави перебувати в орендованому нежитловому приміщенні за адресою: місто Львів, вулиця Кульпарківська, 99.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

За умовами ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Пунктом 9.3 договору оренди передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних в п. 9.1 цього договору (закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання). При передачі об`єкта оренди, у відповідності до п. 9.4 договору оренди, складається акт здачі-приймання.

Відповідач свого обов`язку з повернення орендованого майна не виконав, доказів на підтвердження такого повернення матеріали справи не містять, відтак спірний об`єкт оренди перебуває у користуванні Закладу освіти без належних на те правових підстав, що, в свою чергу, порушує право позивача на самостійне, на свій розсуд, володіння, користування і розпорядження належним йому на праві власності майном.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема, є нез`ясування обставин, що мають значення для справи.

Отож, з огляду на вказане, позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради є правомірно заявленими, обґрунтованими та підтвердженими належними засобами доказування, відтак підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасуванню.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6710 грн судового збору, тобто 2684 грн судового збору за подання позову та 4026 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задоволити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 10.10.2024 у справі № 914/2760/23 скасувати.

Позов задоволити.

Зобов`язати Заклад вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська. 99, ) повернути Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 662,3 м2, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 99.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій покласти на відповідача.

Стягнути з Закладу вищої освіти «Львівський університет бізнесу та права» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська. 99, ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) 6710 грн (шість тисяч сімсот десять гривень) судового збору.

Господарському суду видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

повна постанова складна 20.03.2025

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік