ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" березня 2025 р. Cправа № 902/17/25

за позовом: Заступника керівника Вінницької окружної прокуратури (пров. Цегельний, 8, м. Вінниця, 21020) в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби (вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053) в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036) Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" (вул. Залізнична, буд. 10, м. Львів, 79018)

до: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Першотравнева 116" (вул. Магістрацька, буд. 116, кв. 2, м. Вінниця)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1 Південно-Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (вул. Героїв Майдану, 54 поверх, м. Хмельницький, 29001)

про визнання договору недійсним та стягнення 35 9191,86 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Клименко Д.С.,

відповідача 1: Салямон Д.О.

інші представники сторін не з`явились

В С Т А Н О В И В :

07.01.2025 заступник керівника Вінницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, Вінницької міської ради звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоагроімпекс" до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Першотравнева 116" про визнання договору недійсним та стягнення 35 9191,86 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.01.2025 справу № 902/17/25 передано для розгляду судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі 902/17/25. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.02.2025. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1 Південно-Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (вул. Героїв Майдану, 54 поверх, м. Хмельницький, 29001).

27.01.2025 від Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області до суду надійшли додаткові пояснення (вх. № канц. 01-34/844/25 від 27.01.2025), які долучені судом до матеріалів справи.

30.01.2025 до суду від Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради надійшов відзив на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/987/25 від 30.01.2025), який долучений судом до матеріалів справи.

03.02.2025 від Вінницької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив (вх. № канц. 01-34/1111/25 від 03.02.2025), яка долучена судом до матеріалів справи.

На визначену дату судом 04.02.2025 в судове засідання з`явились прокурор та представник позивача 1. Інші учасники судового процесу в судове засідання не з`явились, про дату, час т місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 13.01.2025.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 04.02.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 20.03.2025.

На визначену судом дату у судове засідання з`явились прокурор та представник відповідача 1.

Представник позивача 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 04.02.2025.

Представник відповідача 2 Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області не з`явився, при цьому судом взято до уваги клопотання останнього від 27.01.2025 про розгляд справи за його відсутності.

Представники відповідача 2 та відповідача 3 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 04.02.2025.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

20.03.2025 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

В якості заявлених позовних вимог позивачем вказано, що Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради 04.07.2017 в електронній системі закупівель «Ргоzоrrо» опубліковано оголошення стосовно проведення спрощеної закупівлі робіт з капітального ремонту житлового будинку по вул. Магістратській, 116 в м. Вінниці (ідентифікатор публічної закупівлі UA -2017-07-04-002393-b). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 377 000,00 грн. Тендерні пропозиції з метою участі у закупівлі подано двома суб`єктами господарювання: ПП «Подільська скарбниця» (з ціновою пропозицією 330 330,00 грн) та ТОВ «Енергоагроімпекс» (з ціновою пропозицією 377 000,00 грн).

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради № 222 від 14.07.2017, учасника ТОВ «Енергоагроімпекс» з ціновою пропозицією 377 000,00 грн визначено переможцем закупівлі UА-2017-07-04-002393-b.

В подальшому, 18.07.2017 між Замовником, ТОВ «Енергоагроімпекс» та ОСББ «Першотравнева 116» укладено договір № 754 відповідно до якого Замовник доручає, а Підрядник забезпечує відповідно до умов Договору виконання капітального ремонту об`єкта - житлового будинку по вул. Магістратській, 116 в м. Вінниці. Відповідно до інформації Вінницької міської ради від 23.10.2024, даний Договір виконано 12.12.2017, оплата здійснена по додатковій угоді в сумі 359 191, 86 грн, з них 270 191,86 грн кошти міського бюджету та 89 000,00 грн кошти ОСББ.

Однак, рішенням адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к у справі № 03-06/31-19 визнано, що під час проведення закупівлі UА-2017-07-04-002393-b її учасниками ПП «Подільська скарбниця» та ТОВ «Енергоагроімпекс» вчинено порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю. Відповідно до резолютивної частини даного рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 12П5-рІк на ПП «Подільська скарбниця» та ТОВ «Енергоагроімпекс» накладено штрафи. Встановлено, що ПП «Подільська скарбниця» оскаржено до суду дане рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2024 у справі № 924/230/24 відмовлено у задоволенні позову ПП «Подільська скарбниця» до Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №72/75-р/к від 03 листопада 2023 року у справі №03-06/31-19 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу. Дане рішення суду від 02.07.2024 у справі № 924/230/24 не оскаржено та набрало законної сили 02.08.2024. За даними Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2024, ТОВ «Енергоагроімпекс» рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к до суду не оскаржувалось.

Так, за доводами прокурора договір укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне: Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради 04.07.2017 в електронній системі закупівель «Ргоzоrro» опубліковано оголошення стосовно проведення спрощеної закупівлі робіт з капітального ремонту житлового будинку по вул. Магістратській, 116 в м. Вінниці (ідентифікатор публічної закупівлі UА-2017-07-04-002393-b).

Очікувана вартість предмета закупівлі становила 377 000,00 грн.

Як слідує з матеріалів справи, тендерні пропозиції з метою участі у закупівлі подано двома суб`єктами господарювання: ПП «Подільська скарбниця» (з ціновою пропозицією 330 330,00 грн) та ТОВ «Енергоагроімпекс» (з ціновою пропозицією 377 000,00 грн), що слідує із форми реєстру (а.с. 31).

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради № 222 від 14.07.2017, учасника ТОВ «Енергоагроімпекс» з ціновою пропозицією 377 000,00 грн визначено переможцем закупівлі UА-2017-07-04-002393-b.

В подальшому, 18.07.2017 між Замовником, ТОВ «Енергоагроімпекс» та ОСББ «Першотравнева 116» (далі - Ініціатор) укладено договір № 754 відповідно до якого Замовник доручає, а Підрядник забезпечує відповідно до умов Договору виконання капітального ремонту об`єкта - житлового будинку по вул. Магістратській, 116 в м. Вінниці.

Згідно з пунктом 9 Договору договірна ціна робіт є динамічною і складає 377 000, 00 грн, з них: 288 000,00 грн кошти міського бюджету, 89 000,00 грн кошти мешканців будинку.

Пунктом 80 Договору, визначено, що Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання робіт, не пізніше 31.12.2017.

В подальшому між сторонами договору 05.12.2017 укладено додаткову угоду до договору від 18.07.2017 № 754, якою зменшено суму договору до 359 191,86 грн.

Судом встановлено, що даний Договір виконано 12.12.2017, оплата здійснена по додатковій угоді в сумі 359 191, 86 грн, з них 270 191,86 грн кошти міського бюджету та 89 000,00 грн кошти ОСББ, що слідує із листа № 01/00/011/169687 Вінницької міської ради від 23.10.2024.

В подальшому рішенням адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к у справі № 03-06/31-19 визнано, що під час проведення закупівлі UА-2017-07-04-002393-b її учасниками ПП «Подільська скарбниця» та ТОВ «Енергоагроімпекс» вчинено порушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю.

Вищевказане рішення ПЗМТВ АМКУ обґрунтоване наступними виявленими обставинами, які свідчать, що учасники ПП «Подільська скарбниця» та ТОВ «Енергоагроімпекс» узгоджували свою поведінку під час підготовки та участі в торгах за закупівлею UА-2017-07-04-002393-b, про що зазначено в пункті 4.2 рішення, а саме:

-одночасне перебування одних і тих же фізичних осіб у трудових відносинах із учасниками, перехід працівників між учасниками;

- використання учасниками одних і тих же засобів зв`язку під час здійснення господарської діяльності;

- наявність сталих господарських відносин між учасниками;

- використання учасниками однакових ІР-адрес під час здійснення господарської діяльності;

- спільна підготовка учасників до участі у торгах;

- схожість в оформленні документів;

- особливості завантаження учасниками електронних файлів;

- особливості кошторисного розрахунку тендерної пропозиції;

- синхронність дій учасників у часі.

Так, відповідно до резолютивної частини даного рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к на ПП «Подільська скарбниця» та ТОВ «Енергоагроімпекс» накладено штрафи.

Судом встановлено, що ПП «Подільська скарбниця» було оскаржено до Господарського суду Хмельницької області дане рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 02.07.2024 у справі № 924/230/24 відмовлено у задоволенні позову ПП «Подільська скарбниця» до Південно-західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №72/75-р/к від 03 листопада 2023 року у справі №03-06/31-19 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу. Дане рішення суду від 02.07.2024 у справі № 924/230/24 не оскаржено та набрало законної сили 02.08.2024. За даними Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 18.03.2024, ТОВ «Енергоагроімпекс» рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 03.11.2023 № 72/75-р/к до суду не оскаржувалось.

Враховуючи зазначене, прокурор стверджує, що в діях відповідача ТОВ «Енергоагроімпекс» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору.

У зв`язку з цим, договір, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ «Енергоагроімпекс» на підставі ст. ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частинами 1 та 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) унормовано, що здійснюючи правосуддя господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно із ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Пунктом 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків. До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

У постанові Верховного Суду від 20.03.19 у справі № 922/1391/18 викладено правовий висновок щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України в сукупності з ч. 1 ст. 203 указаного Кодексу.

Ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків. Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.18 у справі № 910/1421/16, від 15.02.18 у справі № 911/1023/17, від 17.04.18 у справі № 910/1424/16, від 31.05.18 у справі № 911/639/17, від 09.07.19 у справі № 911/1113/18, від 10.06.21 у справі № 910/114/19, від 15.12.21 у справі № 910/6271/17 від 13.01.22 у справі № 908/3736/15 тощо.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Як констатує Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.19 у справі № 390/34/17, добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому ч. 5 ст. 13 ЦК України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію є антиконкурентні узгоджені дії внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 указаного Закону антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону).

Разом із тим Закон України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 указаного Закону закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Крім того, тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі) (п. 28 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону у відповідній редакції).

Розглядаючи справу № 910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам Верховний Суд у п. п. 32, 33 своєї постанови від 10.06.2021 указав, що визначене положеннями Закону України "Про публічні закупівлі" спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.

Отже, обставини вчинення відповідачем ТОВ «Енергоагроімпекс» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі з ідентифікатором UА-2017-07-04-002393-b підтверджуються рішенням адміністративної колегії Південно - західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03/11/2023 № 72/75-р/к у справі № 03-06/31-19.

Уповноважений орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні учасниками, у тому числі відповідачем 2 результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямуванні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Проте, порушення відповідачем-2 законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих торгів, проведених Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради, несумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки, є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Встановлені органом АМКУ дії ТОВ «Енергоагроімпекс» та ПП «Подільська скарбниця» полягали в тому, що останні узгоджували свою поведінку під час участі у торгах, що, зокрема, підтверджується: одночасне перебування одних і тих же фізичних осіб у трудових відносинах із учасниками, перехід працівників між учасниками; використання учасниками одних і тих же засобів зв`язку під час здійснення господарської діяльності; наявність сталих господарських відносин між учасниками; використання учасниками однакових ІР-адрес під час здійснення господарської діяльності; спільна підготовка учасників до участі у торгах; схожість в оформленні документів; особливості завантаження учасниками електронних файлів; особливості кошторисного розрахунку тендерної пропозиції; синхронність дій учасників у часі.

Тому дії ТОВ «Енергоагроімпекс» були безпосередньо спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, оскільки, порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Таким чином, завідомо суперечлива мета дій ТОВ «Енергоагроімпекс» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами прокурора відносно того, що у діях ТОВ «Енергоагроімпекс» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з метою усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору.

У зв`язку із цим, рішення тендерного комітету Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради, оформленим протоколом його засідання від 14.07.2017 № 222 завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу однієї сторони.

Поряд з цим Велика Палата Верховного Суду в пунктах 103-104 постанови від 15.09.22 у справі № 910/12525/20, яка прийнята пізніше ніж ті судові акти, на які посилається прокурор, зазначено про те, що (дослівно):

" 103. Правова природа процедур реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто у вчиненні дій, спрямованих на виникнення в покупця зобов`язання зі сплати коштів за продане майно та передання права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Такі висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 (пункти 42-44), від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17 (пункт 7.4), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 45-47).

104. Отже, торги є правочином. Якщо вони завершуються оформленням договору купівлі-продажу, то оскаржити можна договір, а вимоги про визнання недійсними торгів (аукціону) та протоколу електронного аукціону не є належними та ефективними способами захисту".

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що рішення тендерного комітету оформленого протоколом розгляду тендерних пропозицій щодо процедури відкритих торгів на закупівлю товару, яким відповідача 2 визнано переможцем, прийнято з порушенням чинного законодавства, проте, вичерпало свою дію виконанням шляхом укладення договору про закупівлю товару з їх переможцем - відповідачем 2, який виконано сторонами, а тому вимога про визнання недійсним договору про публічні закупівлю від 18.07.2017 № 754 укладений між Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради та ОСББ «Першотравнев 116» є ефективним способом судового захисту.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України унормовано, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є не додержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі не додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У п. 3.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наголошено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення такого договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Таким чином, здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України слід дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.

Наявність такого наміру (умислу) у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. …".

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.19 у справі № 390/34/17 вказує, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

При цьому, ч. 5 ст. 13 ЦК України, якою регламентовано цілі реалізації цивільних прав, не допускає їх використання з метою неправомірного обмеження конкуренції, а також недобросовісну конкуренцію.

Закон України "Про захист економічної конкуренції" визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 наведеного вище Закону, антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 Закону).

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Пунктом 28 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що тендер (торги) - здійснення конкурентного відбору учасників з метою визначення переможця торгів згідно з процедурами, установленими цим Законом (крім переговорної процедури закупівлі).

Орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням встановив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні учасниками, зокрема, ТОВ «Енерговгроімпекс» результатів торгів.

Невід`ємною умовою ефективного функціонування економічної системи в Україні є розвиток якісного конкурентного середовища - результату й сукупності умов взаємодії усіх суб`єктів ринку за відповідного рівня економічного змагання й можливості впливу окремих економічних агентів на загальноринкову ситуацію.

Вільне змагання суб`єктів господарювання забезпечує встановлення цін на рівні, що приводить до оптимального розподілу суспільних ресурсів, сприяє підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково-технічного прогресу.

Ефективна економіка, в свою чергу, забезпечує високу та динамічну продуктивність капіталу як інвестиційну складову та результативність праці як соціальну складову, що є запорукою зростання загального добробуту.

Проте, порушення ТОВ «Енергоагроімпекс» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих торгів, проведених Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки, є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Дії які полягали у взаємозв`язку учасників процедури закупівлі спільної стратегії у торгах є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів торгів.

Надаючи оцінку діям відповідача 2 у цій справі суд дійшов висновку, що у діях ТОВ «Енергоагроімпекс» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, оскільки, метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення зазначеного тендера та недобросовісне отримання права на укладення договору.

Таким чином, завідомо суперечлива мета дій ТОВ «Енергоагроімпекс» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору), договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.

Норму аналогічного змісту містить ч. 1 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі" в редакції, чинній станом на час прийняття процесуального рішення у цій справі по суті спору.

Тендер відбувся за участю в ньому двох учасників, які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендера.

Отже, придбання послуг, а саме робіт з капітального ремонту житлового будинку по вул. Магістрацькій, 116, в м. Вінниця Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради проведено за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендера її видимості.

Поведінка ТОВ «Енергоагроімпекс» та ПП «Подільська скарбниця» під час участі в тендері явно несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.

Таким чином, договір укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу відповідача 2 на підставі ст. ст. 203, ч. 3 ст. 228 ЦК України.

Щодо стягнення з відповідача 2 в дохід держави коштів отриманих за спірним договором в сумі 359 191,86 грн суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.21 у справі № 906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім нього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених у ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.

Частиною 3 ст. 228 ЦК України унормовано, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Як свідчать матеріали справи, договір є виконаним на суму 359 191,86 грн.

Таким чином, ТОВ «Енергоагроімпекс» маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, взяла участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, нівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримано бюджетні кошти в сумі 359 191,86 грн.

Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ «Енергоагроімпекс» як сторони оспорюваного договору одержані ним кошти в сумі 359 191,86 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані нею за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.

За викладених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави суд зазначає наступне.

Статтею 13-11 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч.ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 р. № 3-рп/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або ін. інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно із ч. 3 даної статті, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань.

Таким чином, прокурор має право здійснювати в господарському суді представництво законних інтересів держави, втому числі в особі органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, за виключенням державних компаній.

Нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

Прокурор обґрунтовуючи наявність підстав для його звернення з даним позовом в інтересах позивача вказує, що таке звернення зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ТОВ «Енергоагроімпекс» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендера, призвело до виконання капітальних робіт за спірним договором за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, органам місцевого самоврядування надано широкі права для здійснення економічного і соціального розвитку на своїй території.

У ст. 143 Конституції України зазначено, що місцеві органи самоврядування затверджують програми соціально-економічного розвитку і контролюють їх виконання, затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання.

Завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18).

Як вбачається з пунктів 1.1, 1.3 Положення про департамент житлового господарства Вінницької міської ради, затвердженого рішенням Вінницької міської ради від 30.09.2022 № 1210, Департамент є виконавчим органом Вінницької міської ради, який створений відповідно до рішення 3 сесії 6 скликання Вінницької міської ради від 14.01.2011 № 85 «Про оптимізацію загальної структури виконавчих органів міської ради, апарату міської ради та її виконкому та їх чисельності»; Департамент підзвітний і підконтрольний міській раді, підпорядкований виконавчому комітету міської ради, міському голові, секретарю міської ради, заступникам міського голови, відповідно до розподілу обов`язків, керуючому справами виконкому відповідно до розподілу обов`язків.

З указаних норм матеріального права вбачається, що Вінницька міська рада має повноваження здійснювати контроль щодо законності проведених закупівель за бюджетні кошти та контроль за ефективністю використання бюджетних коштів при укладенні господарських договорів Департаментом.

У свою чергу, оплата Договору про закупівлю від 18.07.2017 №754 укладеного за наслідками проведеної Департаментом закупівлі, здійснювалась в тому числі за рахунок бюджетних коштів.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю. Такої позиції Верховний Суд дотримується в постановах від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.08.2020 у справі №913/153/19, від 19.05.2022 у справі № 904/5558/20 тощо.

Ураховуючи, що Договір про закупівлю від 18.07.2017 №754 фінансувався за рахунок коштів місцевого бюджету, Вінницька міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки, будучи органом місцевого самоврядування та здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету міста Вінниці, контролює його виконання, у тому числі підзвітними та підконтрольними їй установами.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи (ч. 1 ст. 8 указаного Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі (ч. 1 ст. 2 названого Закону).

При цьому на підставі п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (п. п. 1, 3 п. З указаного Положення).

Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (абз. 1, 3 пп. 9 п. 4 цього Положення).

Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Отже, саме Держаудитслужба наділена повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.

Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 № 23 затверджено Положення про Північний офіс Держаудитслужби, повноваження якого поширюються, зокрема, і на територію Вінницької області.

Згідно з Положенням про Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, затвердженим наказом Північного офісу Держаудитслужби від 20.10.2016 № 18, Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (далі - Управління) є структурним підрозділом Північного офісу Держаудитслужби. Основним завданням Управління є реалізація повноважень Північного офісу Держаудитслужби на території області місцезнаходження такого управління, а також на території інших областей за дорученням Голови Держаудитслужби та його заступників.

Таким чином, на території Вінницької області повноваження Північного офісу Держаудитслужби реалізуються Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

Відповідно до ст. ст. 4, 45 ГПК України сторонами у господарському процесі виступають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, саме Північний офіс Держаудитслужби, в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області, наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель на території Вінницької області.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.

Вінницька окружна прокуратура листами від 09.08.2024 за № 50/12046 вих-24 та від 11.10.2024 № 50/15175вих-24 повідомила Вінницьку міську раду про існування порушення інтересів держави від укладення спірного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «Енергоагроімпекс».

У відповідь на зазначені листи Вінницька міська рада листом від 23.10.2024 за № 01/00/011/169687 повідомила, що міська рада у даному випадку не вбачає підстав для визнання недійсним договору про закупівлю від 18.07.2017 № 754 та застосування наслідків такої недійсності.

Також Вінницька окружна прокуратура повідомила Північний офіс Держаудитслужби листом від 10.12.2024 за № 50/18166вих-24 та Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області листом від 09.08.2024 № 50/12052вих-24 про існування порушення інтересів держави від укладення спірного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ «Енергоагроімпекс».

Відповідь надано Управлінням Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області 20.08.2024 за № 260205-17/2513-2024, у якій зазначено, що органи державного фінансового контролю не наділені повноваженнями для звернення до суду з позовами про оскарження (визнання недійсними) у судовому порядку договорів, укладених за результатами проведених закупівель.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблено висновок, згідно з яким сам факт незвернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади населеного пункту та звернення до суду з позовом.

Отже, факт незвернення Вінницької міської ради та Північного офісу Держаудитслужби до суду з відповідним позовом свідчить про те, що вказані органи не виконують своїх повноважень із захисту інтересів держави.

У п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 зроблено висновок, згідно з яким прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після одержання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необгрунтованим.

Унаслідок нездійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними.

У зв`язку із викладеним у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 04.04.2019 у справі № 924/349/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/19.Прокурором дотримано вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" та попередньо до пред`явлення позову, листом повідомлено позивачів про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Суд відзначає, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи скористатися заходами правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Крім того, за змістом процесуального законодавства захисту в господарському суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

При цьому, позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20, наголосив на тому, що 17.10.19 набув чинності Закон України від 20.09.19 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, застосовуючи вказані вимоги ст. 79 ГПК України у цій справі суд вважає за необхідне зазначити, що важливим є не скільки доказів буде надано за кількістю, а їх змістовна вага. Таким чином, вірогідність доказів означає їх домінування не у кількісному вимірі (тобто кількості наданих стороною документів, заяв свідків тощо), а у якісному вимірі (тобто впливі усіх доказів в їх сукупності та окремо на переконання суду у більшій ймовірності існування факту, ніж його відсутності).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Також у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини в вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено усі обставини даної справи та надано правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача ТОВ «Енергоагроімпекс».

Керуючись ст. ст. 11-15, 20, 24, 42, 46, 53, 73-80, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним Договір про закупівлю від 18.07.2017 №754, укладений між Департаментом житлового господарства Вінницької міської ради (0), ТОВ «Енергоагроімпекс» () та ОСББ «Першотравнева 116» ().

3. Стягнути з ТОВ «Енергоагроімпекс» (вул. Залізнична, буд. 10, м. Львів, 79018, ) на користь Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, ) 359 191, 86 грн (триста п`ятдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто одну гривню вісімдесят шість копійок), а з Департаменту житлового господарства Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050, ) одержані ним за рішенням суду 359 191, 86 грн (триста п`ятдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто одну гривню вісімдесят шість копійок) стягнути в дохід держави (отримувач: ГУК у Він.обл./м. Вінниця/24060300, , банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок отримувача: UА0002856).

4. Стягнути з ТОВ «Енергоагроімпекс» (вул. Залізнична, буд. 10, м. Львів, 79018, ) на користь Вінницької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 415,88 грн та перерахувати його на рахунок UА0003988, МФО 820172, , адреса: вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

6. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Примірник повного судового рішення відповідачам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронні адреси: прокуратури - , позивача 1 - , позивача 2 - , позивача 3 - , - відповідача 1 - , третій особі - та до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 31 березня 2025 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2,3,4 - відповідачам (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050) (вул. Залізнична, буд. 10, м. Львів, 79018) (вул. Магістрацька, буд. 116, кв. 2, м. Вінниця)