ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

24 березня 2025 року Справа № 903/87/25
Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/87/25

за позовом: Комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту, місто Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп

про стягнення 291 260,09 грн.

Встановив: 21.01.2025 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Луцьке підприємство Електротранспорту до Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп про стягнення 291 260,09 грн. заборгованості, в т.ч.: 246 703,22 грн. суми основного боргу, 24 797,50 грн. пені, 16 761,86 грн. інфляційних втрат та 2 997, 51 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №02с/21 від 12.04.2021 в частині своєчасної оплати послуг зі стоянки автотранспортних засобів.

Ухвалою суду від 24.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду від 24.01.2025 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача Комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 24.01.2025.

Ухвала суду від 24.01.2025 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 24.01.2025.

У відповідності до п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач та відповідач про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відсутні.

06.02.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп через відділ документального забезпечення та контролю суду надійшов відзив на позовну заяву за вх.№01-75/550/25 , у якому відповідач позовні вимоги за договором про надання послуг №02с/21 за період з червня 2024 по листопад 2024, який не був включений до попередніх позовних вимог, визнає в повному обсязі на суму 246 703,22 грн. та просить суд зменшити розмір пені нарахованої позивачем до 50 %.

18.02.2025 від позивача через відділ діловодства суду надійшла відповідь на відзив за вх.№01-87/578/25 від 18.02.2025.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Згідно ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється залежності від обставин справи та з розгляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд встановив, що заява відповідача про часткове визнання позову підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп Романюком Ю.А., визнання позову відповідачем в частині суми основної заборгованості, на думку суду, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб. За таких обставин, судом прийнято визнання позову відповідачем в частині суми основної заборгованості.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:

12.04.2021 між Комунальним підприємством Луцьке підприємство електротранспорту (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп (замовник) був укладений договір про надання послуг №02с/21 (далі договір), згідно з умовами котрого виконавець надає замовнику послуги охоронюваної стоянки автотранспортних засобів замовника на території підприємства за адресою: вул.Даньшина,1/52, м. Луцьк та миття транспортних засобів (п.п.1.1.1, 1.1.2).

Відповідно до умов п. 2.1. договору, вартість наданих послуг, передбачених п. 1.1.1 договору, становить 600,00 грн, в т.ч. ПДВ, за один місяць за кожну одиницю транспорту.

За виконання робіт, передбачених п.1.1.2 договору плата проводиться згідно окремих рахунків, які надаються виконавцем замовнику та актів приймання-здачі виконаних робіт (п. 2.2 договору). 3 1 січня 2024 вартість послуг становить 750,00 грн., в т.ч. ПДВ (Додаткова угода №5 від 20.12.2023).

Згідно з п. 5.1 договору виконавець надає послуги тільки відносно транспортних засобів замовника згідно списку (додаток № 1 до договору).

Пунктом 8.1 договору сторони визначили, що договір вступає в силу з 12.04.2021 та діє до 31.12.2021. Якщо за 20 днів до закінчення строку дії договору ні одна зі сторін не виступить з ініціативою про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками без будь яких зауважень.

Додатковою угодою №1 від 17.11.2021 сторони внесли зміни і доповнення договору, а саме: Виконавець забезпечив підключення обладнання системи відеоспостереження Замовника до електромережі 220V та встановив окремий однофазний лічильник електроенергії (СО-59 №9715195) для обліку спожитої електричної енергії. Замовник зобов`язувався щомісячно компенсувати вартість спожитої ним електричної енергії згідно показників лічильника електроенергії.

Також цією Додатковою угодою було викладено у новій редакції п.2.2.: «Оплата наданих послуг та компенсація витрат за спожиту електричну енергію здійснюється Замовником щомісячно на підставі наданих Виконавцем Актів наданих послуг, які підписуються Сторонами протягом 5-ти днів після закінчення кожного календарного місяця. Оплата проводиться Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Виконавця в строк до 10-го числа місяця, що слідує за звітним, згідно виставлених Виконавцем рахунків на оплату».

Позивач доводить, що стягнення заборгованості за період з серпня 2023 по травень 2024 було предметом попереднього позову КП «Луцьке підприємство електротранспорту» до ТОВ «БЕСТ ЛЕНАД ГРУП», який розглядався Господарським судом Волинської області. 26 вересня 2024 суд ухвалив рішення у справі №903/531/24.

На виконання умов договору позивачем, за період з червня 2024 по листопад 2024 року, було надано послуги відповідачу на загальну суму 246 703,22 грн., що підтверджується актами наданих послуг, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками без будь яких зауважень.

ТОВ «БЕСТ ЛЕНАД ГРУП» взяті на себе згідно договору зобов`язання в частині проведення з позивачем розрахунків по оплаті наданих послуг (у строки, порядку та розмірах, визначених угодою) не виконало, вартість останніх не оплатило, у зв`язку з чим на момент звернення позивача до суду з відповідним позовом заборгувало 246 703,22 грн.

Доказів, які б підтверджували оплату вартості послуг у повному обсязі, або доказів на спростування заборгованості відповідач суду не надав.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 179, 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з надання послуг, на підставі укладеного між сторонами договору, які урегульовані зокрема главою 63 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору, надання позивачем на виконання його умов відповідачу послуг, прийняття цих послуг ТОВ «БЕСТ ЛЕНАД ГРУП» та непроведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку про підставність пред`явленого позивачем до відповідача позову в частині стягнення заборгованості в сумі 246 703,22 грн. суми основного боргу.

Сума заборгованості 246 703,22 грн. повністю підтверджується наявними в матеріалах справи документами, у встановленому випадку не була спростована чи заперечена відповідачем, визнається в повному розмірі відзиві на позовну заяву за вх. №01-75/550/25 від 06.02.2025.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Звертаючись з позовом до суду, Комунальне підприємство Луцьке підприємство електротранспорту, сплатило 3495,12 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №70 від 17.01.2025.

Оскільки відповідач визнав позов в частині суми основної заборгованості 246 703,22 грн., Комунальному підприємству Луцьке підприємство електротранспорту на підставі ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України та ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір слід повернути з Державного бюджету України 1480,22 грн. - 50 відсотків судового збору - сплаченого при поданні позову (з розрахунку 246 703,22 грн.*1,5%*0,8=2960,44 грн.-50%).

Згідно із ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (п. 1 ст. 549 ЦК України). Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

У відповідності до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно умов п.4.1. договору в редакції, викладеній у Додатковій угоді № 1 від 17.11.2021 до Договору, у випадку виникнення заборгованості Замовник сплачує Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діятиме в період прострочення платежу, від суми боргу за кожен день прострочення оплати.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем строків виконання своїх зобов`язань за договором, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основної заборгованості було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з боржника 24 797,50 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 11.06.2024 по 17.01.2025 по кожному акту окремо.

Розглянувши позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 24 797,50 грн. пені, перевіривши методику нарахування пені, суд встановив, що пеня нарахована позивачем за період з 11.06.2024 по 17.01.2025 є підставна та підлягає до задоволення в сумі 24 797,50 грн.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з представленими господарському суду розрахунками, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу 16 761,86 грн. суми інфляційних за період прострочки платежів з 11.06.2024 по 17.01.2025 та 2 997,51 грн. 3% річних за аналогічний період.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, суд вважає, що останні підставні, відповідають фактичним обставинам справи, є арифметично вірними, а відтак підлягають до задоволення у визначених позивачем розмірах.

Щодо клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп про зменшення розміру нарахованих позивачем штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наведені норми визначають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій у двох випадках:

- коли належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками (ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України);

- якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (ч. 2 ст. 233 ГК України).

Кожен з таких випадків передбачає врахування різних аспектів: якщо в першому випадку суд має зважати на ступінь виконання зобов`язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, то в другому - законодавство передбачає необхідність врахування інтересів боржника. Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018р. у справі №467/1346/15-ц.

Зі змісту ст. 233 ГК України вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Вирішення питання про зменшення неустойки (штрафу, пені) та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, залежить від розсуду суду.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, дане питання вирішується господарським судом згідно з ст. 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України визначено право суду, а не обов`язок, зменшувати штрафні санкції.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення штрафних санкцій суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Посилання відповідача на збереження господарської діяльності позивача, складне фінансове становище, не підтверджене належними та допустимими доказами в розмінні ст.ст. 74-76 ГПК України та не може бути безумовною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення сум штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Відповідачем не надано доказів вжиття заходів, направлених на погашення заборгованості перед позивачем або її відстрочення, розстрочення, а також інших заходів щодо запобігання виникненню збитків.

Пеня є засобом забезпечення вчасного виконання іншою стороною своїх зобов`язань по вчасному проведенню оплати отриманих послуг.

Отже, враховуючи збалансованість інтересів сторін, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (непогашення відповідачем основної суми боргу, невиконання рішення суду від 26.09.2024 у справі №903/531/24), суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до положень статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Правилами статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України решта суми судового збору, сплаченого позивачем, у зв`язку із задоволенням позову покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 123, 126, 129, 232, 236-240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп здійснену у відзиві на позовну заяву за вх. №01-75/550/25 від 06.02.2025 про визнання позову в частині суми основної заборгованості в розмірі 246 703,22 грн. прийняти.

2. Позов задоволити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Бест Ленад Груп (вул. Мистецька, 7, м. Луцьк, Волинська область, 43025, ) на користь Комунального підприємства Луцьке підприємство електротранспорту (вул. Івасюка, 1/52, м. Луцьк, Волинська область, 43018, ) 291 260,09 грн. заборгованості, в т.ч.: 246 703,22 грн. суми основного боргу, 24 797,50 грн. пені, 16 761,86 грн. інфляційних втрат та 2 997, 51 грн. 3% річних, а також 2 014,90 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

4. Повернути Комунальному підприємству Луцьке підприємство електротранспорту (вул. Івасюка, 1/52, м. Луцьк, Волинська область, 43018, ) із Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1480,22 грн. сплачений згідно платіжної інструкції №70 від 17.01.2025 на суму 3 495,12 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як