ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2516/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сурікова Володимира Борисовича на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року у справі №904/2516/24 (суддя Манько Г.В.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд"

до Фізичної особи-підприємця Сурікова Володимира Борисовича

про стягнення 110 174,70 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сурікова Володимира Борисовича заборгованості за договором №18/01/23-1 купівлі-продажу нафтопродуктів та скрапленого газу через мережу АЗС від 18.01.2023 року в розмірі 35 080,00 грн, пені 27 973,96 грн, інфляційних втрат 6 718,79 грн, 36% річних 31 631,95 грн, штрафу у розмірі 25% від суми заборгованості, що становить 8 770,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року у справі №904/2516/24 позов задоволено.

Стягнуто з Фізичної особа-підприємця Сурікова Володимира Борисовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Альянс Трейд" заборгованість 35 080,00 грн., пеню 27 973,96 грн, інфляційні втрати 6718,79грн, 36% річних 31 631,95 грн, штрафні санкції 25% від суми заборгованості 8770,00 грн., судовий збір 3028,00 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем укладеного сторонами договору та вимог ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України, правом позивача стягнути штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості згідно п. 6.2 договору, 36% річних відповідно до п.6.3 договору та інфляційні відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

На погодившись з рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року у справі № 904/2516/24 та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог зі зменшенням розміру пені судом.

В обґрунтування скарги посилається на наступні доводи:

За даними бухгалтерського обліку відповідача наявна основна заборгованість за договором №18/01/23-1 купівлі-продажу нафтопродуктів та скрапленого газу через мережу АЗС від 18.01.2023року в розмірі 35 080,00 грн.

Згідно умов договору сторони періодично здійснюють звіряння взаєморозрахунків, згідно з актом звірки взаємних розрахунків, який є підставою для здійснення остаточних розрахунків сторін (п. 4.1.12 договору).

Після складення акта звірки взаєморозрахунків станом за період: 01.01.2023 року - 14.12.2023 року на суму 419 372,50 грн., сторони домовилися про погашення існуючої заборгованості у найкоротший строк та закриття боргу, чому передуватиме підписання кінцевого акта звірки.

Станом на 16.04.2024 року заборгованість відповідача склала 35 080,00 грн., підтвердженням є акт звірки взаєморозрахунків. Відповідач жодним чином не мав наміру ухилятися від погашення боргу, що підтверджується матеріалами справи.

В порушення п.4.1.12 договору позивач, не надавши строк для кінцевої оплати, звернувся до суду з позовом, що призвело до додаткових нарахувань (штрафних санкцій), стягнення яких негативно відобразиться на фінансовому становищі відповідача (тим паче в умовах війни є надмірним тягарем для відповідача).

Як вбачається з розрахунку суми пені, нарахування здійснено з 04.07.2023 року по 05.06.2024 року, пеня складає 27 973,96 грн.

Відповідно до правил обрахунку строків (ст. 253 Цивільного кодексу України) період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в яку зобов`язання з оплати мало бути виконано.

Як передбачено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відтак, нарахування пені можливе лише в межах шестимісячного строку, сторонами в договорі інший строк нарахування пені не визначено.

Апелянт просить врахувати, що розмір пені становить 98,13% розміру основної заборгованості; відповідач проти основного боргу та втрат від інфляції, компенсації понесених втрат позивача шляхом стягнення 36% річних не заперечує. Вказане в сукупності свідчить про можливість зменшення розміру пені на 50%, оскільки в такому випадку буде дотриманий баланс інтересів сторін у вигляді відшкодування позивачу негативних наслідків від неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань, а також не носитиме характер несправедливо непомірного тягаря для відповідача.

Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення зі зменшенням розміру пені судом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує доводи скаржника та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2024 року для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Іванова О.Г., Паруснікова Ю.Б.

Положенням ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.10.2024 року було відкрито апеляційне провадження в порядку письмового провадження.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем укладено договір №18/01/23-1 купівлі-продажу нафтопродуктів та скрапленого газу через мережу АЗС від 18.01.2023 року.

За умовами п. 4.1.1 договору покупець (відповідач у справі) оплачує постачальнику ( позивач у справі) вартість ПММ в асортименті, кількості та за ціною згідно з виставленим рахунком-фактурою протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виставлення рахунку-фактури. Ціна ПММ зазначена у рахунку-фактурі є остаточною, при цьому виставлений рахунок-фактура є офертою, а акцептом вважається його оплата. Вартість оплачених ПММ не змінюється на протязі одного календарного місяця з моменту оплати. ПММ відпускаються у кількості та за ціною відповідно до оплаченого рахунку-фактури.

У разі прострочення строку оплати рахунку-фактури ціна на ПММ визначається за поточними цінами діючими на день оплати (п. 4.1.2 договору).

Відповідач не заперечує щодо наявності у нього заборгованості в розмірі 35 080 грн. За твердженням позивача ця заборгованість виникла за період з березня по грудень 2023 року.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вказано вище, апелянт оскаржує рішення в частині стягнення пені. За доводами апеляційної скарги апелянт зазначає на те, що початок строку нарахування пені має бути встановлений судом. З такими доводами колегія суддів погоджується та звертає увагу на наступне:

Предметом апеляційного перегляду є правильність проведеного позивачем та стягнутого судом розрахунку розміру пені за порушення зобов`язання та наявність підстав для її зменшення.

Відповідно до п.5.1, п.п.5.1.1 договору покупець зобов`язаний: належно виконувати умови даного договору, в т,ч. вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вартості ПММ у відповідності до умов договору, та/або відповідних додатків чи додаткових угод до даного договору.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань по даному договору винна сторона несе відповідальність згідно чинного законодавства України (п. 6.1 договору).

За несвоєчасне виконання своїх зобов`язань щодо оплати ПММ (партії ПММ) на умовах даного договору покупець сплачує постачальнику штрафні санкції згідно ст. 230, 231 Господарського кодексу України, а саме: пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов`язань; у випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25 (двадцять п`ять) % від суми заборгованості (п. 6.2 договору).

Позивач згідно його розрахунку провів нарахування пені за період з 04.07.2023 року до 05.06.2024 року. При цьому, нарахування проведено згідно подвійного розміру облікової ставки НБУ та з урахуванням суми боргу, яка зменшувалась з 119 700,00 грн. до 35 080,00 грн.

Апелянт не надав суду першої та апеляційної інстанції контр розрахунку пені.

Колегія суддів звертає увагу, що до матеріалів справи позивачем долучені видаткові накладні, якими підтверджено дату отримання відповідачем товару та його вартість.

Згідно умов п. 4.1.1 договору покупець мав оплатити товар протягом одного календарного дня за виставленим рахунком-фактурою.

Між тим, позивач в позовній заяві не зазначав, суд дану обставину не перевірив, коли позивачем були виставлені рахунки-фактури на оплату отриманого відповідачем товару. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Апелянт не заперечує, що має заборгованість у вказаній позивачем сумі і не заперечує проти стягнення інфляційних та річних. Однак для перевірки правильності проведеного позивачем нарахування пені необхідно чітко встановити початок строку оплати, який відповідач порушив, та з урахуванням ч.6 ст.232 Господарського кодексу України встановити дату закінчення шестимісячного строку для нарахування пені.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний Акт звірки взаєморозрахунків, який містить підписи уповноважених осіб, печатки підприємств, та містить інформацію про наявну у відповідача перед позивачем заборгованість станом на 14.12.2023 року в розмірі 419 372,50 грн.

Підписання акту звірки, в якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (наявними у справі видатковими накладними) свідчить про визнання боржником такого боргу.

Тобто, станом на дату підписання акту звірки заборгованість відповідача перед позивачем складала вказану вище суму 419 372,50 грн.

Між тим, позивач зазначав про часткову її оплату та розмір заборгованості на дату звернення до суду 35 080,00 грн. Однак, за якими саме видатковими накладними проведено оплату, в якій сумі - з матеріалів справи неможливо встановити.

Відповідні докази, а саме передбачені умовами договору рахунки на оплату, мають бути підтвердженням строку, з якого починається період нарахування пені, а докази проведених оплат за отриманий товар платіжні доручення чи банківські виписки - мають бути підтвердженням виконання відповідачем зобов`язання з оплати за отриманий товар за певною видатковою накладною.

Колегія суддів звертає увагу, що наданий позивачем Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2024 року відповідач не підписав. Саме у вказаному Акті зазначено про заборгованість у розмірі, який заявлено до стягнення позивачем у цій справі.

Обидві сторони підтверджують, що заборгованість відповідача станом на 16.04.2024 року склала 35 080,00 грн., підтвердженням є акт звірки взаєморозрахунків. Між тим, такий доказ у справі відсутній.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 13, ч. ст. 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Із змісту положень ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.20 ГК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб та в порядку, що встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі для своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення пені та вважає, що у нарахуванні пені необхідно окремо оцінювати період таких нарахувань. Межі такого періоду мають бути підтвердженими належними та допустимими доказами.

Між тим, первинні документи рахунки на оплату чи банківські виписки на підтвердження проведених оплат, в справі відсутні.

Отже, за вказаних обставин суду неможливо перевірити проведений позивачем розрахунок пені за період з 04.07.2023 року на суму заборгованості 119 700,00 грн. і до 05.06.2024 року на суму заборгованості 35 080,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не наводить жодних заперечень на доводи апелянта щодо безпідставного нарахування пені у вказаній позивачем сумі, за більший, ніж передбачено ч.6 ст.232 Господарського кодексу України період. Між тим, ці доводи апелянта суд також визнає обґрунтованими.

Як вказано вище, у справі відсутні докази, на підставі яких можна зробити висновок про періоди прострочення виконання відповідачем зобов`язання та визначити, відповідно, належний розмір пені.

Тому колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині (щодо стягнення пені) судове рішення ухвалено без належного дослідження доказів і пеня стягнута судом необґрунтовано, оскільки її належний розмір позивач не довів, а самостійно провести розрахунок пені суд позбавлений можливості з причини відсутності належних доказів того, коли і в якій сумі виникла заборгованість відповідача.

Колегія суддів враховує, що згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Однак, відповідно до частини четвертої зазначеної статті Кодексу суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що апелянт просить в апеляційній скарзі зменшити розмір нарахованої позивачем пені, а колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для стягнення на користь позивача пені не доведені, апеляційну скаргу слід задовольнити частково та рішення суду першої інстанції скасувати внаслідок ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.129 ГПК України слід провести перерозподіл судових витрат.

Оскільки спір доведено до суду з вини відповідача, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2024 року у справі №904/2516/24 скасувати.

Стягнути з Фізичної особи - підприємеця Сурікова Володимира Борисовича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта альянс трейд" (вул. Писаржевського, буд. 11, м. Дніпро, 49005, ) заборгованість у розмірі 35 080,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 6718,79 грн, 36% річних у розмірі 31 631,95 грн, штрафні санкції 25% від суми заборгованості у розмірі 8770,00 грн, судовий збір за розгляд позовної заяви у розмірі 3028,00 грн.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Ю.Б. Парусніков