УХВАЛА

24 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/9932/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ «Укргазбанк», Банк, скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний двір «Українська товарна спілка»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

про стягнення 9 679 712,79 грн,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Укргазбанк» 14.03.2025 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема:

рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі №910/9932/24 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний двір «Українська товарна спілка» (далі - ТОВ «Українська товарна спілка») до АБ «Укргазбанк» про стягнення грошових коштів відмовити повністю;

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 в частині залишення без змін рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/9932/24 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення по справі щодо розподілу судових витрат, а саме витрат позивача на правничу допомогу та стягнення з ПАТ «Укргазбанк» на користь ТОВ «Українська товарна спілка» 58 300,00 грн понесених витрат на правничу допомогу залишити без задоволення. Крім того, скаржник подав клопотання, у якому просить зупинити виконання оскаржуваних рішень у справі №910/9932/24 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Верховний Суд зазначає, що як убачається з матеріалів касаційної скарги скаржник вказав в описовій частині касаційної скарги дату додаткового рішення Господарського суду міста Києва 24.12.2024 у справі №910/9932/24, при цьому в резолютивній частині зазначає, що просить, скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024.

З копії вступної та резолютивної частини постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 у справі №910/9932/24, завіреної секретарем судового засідання апеляційного суду, що додана до матеріалів касаційної скарги вбачається, що рішення Господарського суду від 05.12.20241 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі 910/9932/24 залишено без змін.

З метою забезпечення розумності балансу між реалізацією процесуального права на доступ до правосуддя та дотриманням норм процесуального права в цьому аспекті, та уникнення надмірного формалізму, Суд доходить до висновку, що скаржник у касаційній скарзі просить, скасувати, зокрема, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/9932/24, а зазначене ним « 05» замість « 24» є опискою, адже носить очевидний технічний характер.

Від ПАТ «Укргазбанк» 21.03.2025 через Електронний суд надійшло клопотання про розгляд клопотання про зупинення виконання рішень у справі №910/9932/24, в якому просить розглянути клопотання про зупинення виконання рішень у справі №910/9932/24 і наводить причини, в тому числі щодо зупинення виконання рішень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2025 у справі №910/9932/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючої, Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

Згідно з частиною четвертою статті 294 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Скаржник з посиланням на пункти 1, 3 частини першої статті 287 ГПК України зазначає, що:

- вважає, що на цей час відсутні висновки Верховного Суду з питань застосування пункту 17 Постанови №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» прийнятої 24.02.2022 Правлінням Національного банку України (далі - Постанова НБУ №18) до дій, щодо повернення коштів в іноземній валюті, зокрема, в російських рублях, їх власнику, у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів;

- неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у:

постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду від 27.04.2022 у справі №569/11463/15-ц та від 07.04.2021 у справі №569/8539/17, від 15.05.2018 у справі №904/1569/15, щодо застосування частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, щодо права суду зменшити розмір санкцій передбачених статтею 625 ЦК України, що призвело до невірного застосування судами частини статті 625 ЦК України;

у постанові Верховного Суду від 10.10.2023 у справі №910/11289/22, про право Національного банку України обмежувати валютні операції в межах території України, що призвело до невірного застосування судами пункту 17 Постанови №18;

постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №921/252/23, від 26.09.2023 у справі №910/10699/21, від 05.09.2023 у справі №910/8641/21, від 10.10.2023 у справі №917/868/21, що призвело до порушення норм процесуального права, а саме статті 7, пунктів 4, 5 частини четвертої статті 238, пункту 3 частини першої статті 282 та частини п`ятої статті 236 ГПК України;

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 16.02.2021 у справі №910/2616/18, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 та від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, від 13.03.2019 у справі №331/6927/16-ц, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №923/364/19 та від 16.06.2020 у справі №904/1221/19, щодо застосування судами ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу позивача, що призвело до порушення статей 15, 16 ЦК України та статей 4, 5 ГПК України;

у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та постановах Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №306/1198/17, від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, щодо застосування частини четвертої статті 126, частини п`ятої статті 129 ГПК України, що призвело до їх порушення.

З огляду на викладене касаційна скарга ПАТ «Укргазбанк» подана із додержанням вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Відповідно до частини третьої статті 294 ГПК України питання про відкриття касаційного провадження у справі вирішується колегією суддів у складі трьох суддів не пізніше двадцяти днів з дня надходження касаційної скарги або з дня надходження заяви про усунення недоліків, поданої у порядку, визначеному статтею 292 цього Кодексу.

Так, на момент відкриття касаційного провадження доводи касаційної скарги не є очевидно неприйнятними, а отже, подані матеріали достатні для касаційного розгляду на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Касаційна скарга подана в межах строку на касаційне оскарження, ураховуючи дату прийняття оскаржуваної постанови з цієї справи.

Щодо поданого ПАТ «Укргазбанк» клопотання про зупинення виконання рішень у справі №910/9932/24 та клопотання про розгляд клопотання про зупинення виконання рішень у справі №910/9932/24, які мотивовані тим, що:

ПАТ «Укргазбанк» у касаційній скарзі зазначає, що оскаржувані судові рішення прямо суперечать Постанові №18 та позиції Національного банку України, який виконує функції банківського регулювання та нагляду, щодо здійснення операцій в російських рублях в період воєнного стану;

в разі не зупинення виконання оскаржуваних рішень та стягнення коштів з Банку до отримання позиції Верховного Суду в цих спірних правовідносинах, буде повністю нівельована заборона, що встановлена Національним банком України;

при вирішенні клопотання потрібно врахувати дуже значну суму стягнення у розмірі 9 677 471,92 грн. Ця сума є суттєвою, в умовах воєнного стану та падіння економічної стабільності, є малоймовірним повернення коштів Банку в разі виконання судового рішення до розгляду касаційної скарги у даній справі. Крім того, сума стягнення включає прямі збитки Банку у вигляді індексу інфляції та 3% річних в розмірі 2 861 501,92 грн, незважаючи на те, що Банк не повертав кошти позивачу в силу прямої заборони закону, яка додатково була підтверджена численними листами НБУ з цього приводу як Банку, так і позивачу.

Судами першої та апеляційної проігноровано вимоги абзацу другого статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з якою, Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов`язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій за рахунками;

Постанова №18 і є тим самим нормативним актом, яким встановлено обмеження в діяльності банків на період воєнного стану та пункту 2 якої чітко встановлено, що Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.

Тож, враховуючи вищезазначені законодавчі обмеження на проведення операцій в російських рублях в період повномасштабного вторгнення, суди першої та апеляційної інстанцій протиправно задовольнили вимоги позивача і в частині стягнення з Банку індексу інфляції та 3% річних, оскільки Банк в своїй діяльності керувався вимогами законодавства та листами НБУ, якими була підтверджена неможливість наразі повернення коштів позивачу, а тому з огляду на викладене, передчасне виконання оскаржуваних судових рішень безпідставно спричинить негативні наслідки в умовах воєнного стану для фінансового стану Банку та держави;

судове рішення такого роду створює небезпечний прецедент який в умовах воєнного стану фактично «легалізує» можливість невиконання вимог Постанови №18.

З аналізу абзацу другого частини четвертої статті 294 та статті 332 ГПК України вбачається, що заява про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії.

Повноваження суду стосовно зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії унормовано положенням частини першої статті 332 ГПК України, відповідно до якого суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Однак необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Клопотання про зупинення виконання судових рішень або зупинення їх дії, має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, підтверджені належними доказами. У клопотанні заявник повинен навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Заява про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії повинна містити не лише посилання на правові норми, що надають суду можливість здійснити таку процесуальну дію, а й бути обґрунтованою посиланням на конкретні обставини (утруднення повторного розгляду справи, перешкоди у здійсненні повороту виконання, запобігання порушенню прав осіб, які брали/не брали участі у розгляді справи, але рішенням суду вирішено питання про їх права та обов`язки) та наявністю доказів в підтвердження таких обставин (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 28.10.2019 у справі №904/94/19).

Сумніви скаржника щодо дотримання судом попередньої інстанції норм права під час постановлення оскарженого судового рішення покладені в основу касаційної скарги та за умов дотримання їх відповідності нормам ГПК України є підставою для перегляду цього рішення судом касаційної інстанції. Водночас вони (аргументи для касаційного оскарження) не обґрунтовують підстави для зупинення виконання оскарженого рішення або зупинення його дії та не можуть аргументовано свідчити про таку необхідність.

Сама по собі незгода учасника судового процесу із судовим рішенням не є достатньою підставою для зупинення його виконання або для зупинення його дії, оскільки правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права суд касаційної інстанції перевіряє, переглядаючи по суті у касаційному порядку судові рішення. За таких міркувань Суд відхиляє доводи заявника в цій частині.

Суд, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, а також осіб, які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки тощо.

У разі зміни або скасування судового рішення після його виконання статтею 333 ГПК України унормовано вирішення питання про поворот виконання рішення, постанови.

При цьому Верховний Суд виходить з того, що навіть саме по собі проведення виконавчих дій не є безумовною підставою для зупинення судом касаційної інстанції виконання (дії) оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій, що набрали законної сили і є обов`язковими до виконання (стаття 129-1 Конституції України, стаття 326 ГПК України).

Суд має право зупинити виконання судових рішень, зокрема, якщо кінцеве рішення невідворотне та його негайне виконання може завдати значної шкоди. При цьому сторона, проти якої ухвалено судове рішення у справі, має обґрунтувати свою заяву належним чином і навести обґрунтування його вимог та довести, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Разом з тим в ухвалі про зупинення виконання судового рішення суд не вправі обґрунтовувати своє рішення припущеннями, суд має навести підстави для такого зупинення.

Саме по собі твердження скаржника, що судові рішення прийнятті з порушенням не свідчать про автоматичну необхідність їх зупинення. Право на оскарження само по собі не є причиною зупинення виконання судового рішення.

Слід зауважити, що за змістом статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Крім того, Касаційний господарський суд враховує те, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (§ 43).

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Суд враховує, що у заявах скаржника про зупинення виконання судових рішень не наведені аргументовані та обґрунтовані доводи, що дають підстави для висновку про необхідність зупинення їх виконання та не підтверджені поданими доказами, а наведені доводи фактично є доводами касаційної скарги, зокрема щодо застосування Постанови №18, а тому твердження не є такими, що є підставою для зупинення, адже відсутні будь-які докази на підтвердження факту необхідності зупинення виконання оскаржуваних судових рішень та не обґрунтовують підстави для зупинення виконання оскаржених рішень, оскільки аргументовано не свідчать про таку необхідність, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень або зупинення їх дії у разі, якщо вони будуть скасовані.

Враховуючи викладене, зупинення виконання судових рішень в силу статті 332 ГПК України є правом, а не обов`язком суду, та беручи до уваги, що однією із засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення й з огляду на відсутність у суду касаційної інстанції належно обґрунтованих і підтверджених підстав для висновку про необхідність зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення перегляду їх в касаційному порядку, в задоволенні заяви скаржника слід відмовити.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, які не є очевидно неприйнятними, письмову форму матеріалів справи №910/9932/24, з огляду на технічний стан функціонування та наповнення Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи на момент прийняття ухвали Суд доходить висновку про необхідність витребування матеріалів справи.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 290, 294, 314, 332 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відкрити касаційне провадження у справі №910/9932/24 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025.

2. Призначити розгляд касаційної скарги у засіданні Верховного Суду Касаційного господарського суду на 29 квітня 2025 року о 12:20 у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6, кімн. №302.

3. Учасники справи мають право подати відзиви на касаційну скаргу до 09 квітня 2025 року до Верховного Суду Касаційного господарського суду шляхом надсилання / подання процесуальних документів через «Електронний кабінет» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремих підсистем (модулів), що забезпечує обмін документами. Реєстрація електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) не позбавляє права на подання документів у паперовій формі. Відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

4. Відмовити Публічному акціонерному товариству «Акціонерний банк «Укргазбанк» у задоволенні клопотань про зупинення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024, додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

5. Довести до відома учасників справи, що їхня явка в судове засідання є необов`язковою. Суд роз`яснює, що учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду враховуючи наявність у Суду технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції та/або з урахуванням воєнного стану сторони можуть подати до Верховного Суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

6. Витребувати матеріали справи №910/9932/24 Господарського суду міста Києва за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний двір «Українська товарна спілка» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про стягнення 9 679 712,79 грн.

7. Копії ухвали надіслати до Господарського суду міста Києва та Північного апеляційного господарського суду для виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець