ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у призначенні експертизи

"17" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/66/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.

за участі секретаря судового засідання Ігнатишеної А.О.,

дослідивши матеріали справи

за позовом: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Добровольського-102 (65025, м. Одеса, пр-т Добровольського, буд. 102)

до відповідача: Виконавчого комітету Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, буд. 1)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1)

про визнання незаконним та скасування рішень

у відкритому судовому засіданні за участі

представників сторін:

від позивача: Касьяненко Ю.Я., Губенко Л.М.;

від відповідача: Явченко Д.В.

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради: Бондар А.Г.;

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеської міської ради: Явченко Д.В.

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Добровольського-102 звернулося із позовною заявою від 17.12.2024 (вх. № 71/25 від 10.01.2025) із врахуванням позовної заяви від 22.01.2025, доданої до заяви про усунення недоліків (вх. № 2570/25 від 24.01.2025), до відповідача Виконавчого комітету Одеської міської ради, в якій просить визнати незаконним та скасувати:

- рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 456 від 25.10.2018 в частині визнання права власності за Одеською міською радою на нежитлове приміщення № 106 за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, 102,

- рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 179 від 26.04.2018 в частині визнання права власності за Одеською міською радою на нежитлове приміщення № 104 за адресою: м. Одеса, пр. Добровольського, 102;

- стягнути з Виконавчого комітету Одеської міської ради судові витрати;

- стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся із клопотанням від 26.02.2025 про призначення судової експертизи; доручення проведення експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; винести на вирішення експертизи наступні питання:

- Чи відносяться нежилі приміщення № 106 загальною площею 7, 3 кв.м. та нежитлове приміщення № 104 загальною площею 7, 4 кв.м., розташована за адресою: м. Одеса, просп. Князя Володимира Великого, 102 до нежитлових об`єктів нерухомості, які є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин та чи можлива експлуатація житлового будинку за адресою: м. Одеса, просп. Князя Володимира Великого, 102 без загального доступу до зазначеного об`єкту нерухомості?

- Чи наявне розташування вузлів управління інженерними комунікаціями житлового будинку за адресою: м. Одеса, просп. Князя Володимира Великого, 102 у нежитловому приміщенні № 106 загальною площею 7, 3 кв.м. та нежитловому приміщенні № 104 загальною площею 7, 4 кв.м., за вказаною адресою вище?

попередити експертів та залучених фахівців про кримінальну відповідальність згідно ст. ст. 384, 385 КК України;

зупинити провадження у справі № 916/66/25.

Вказує, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншої, ніж право, без яких встановити чи є спірне приміщення допоміжним чи нежитловим неможливо, тому в порядку ст. 99 ГПК України вважає за необхідне призначити експертизу.

У судовому засіданні 17.03.2025, з урахуванням позицій учасників судового провадження, судом протокольно постановлено ухвалу про відмову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у задоволенні клопотання від 17.03.2025 за вх. № 8547/25 про призначення у справі № 916/66/25 судової експертизи, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Ч. ч. 1, 2 ст. 98 ГПК України передбачено, що висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення (постанови Верховного Суду від 17.07.2018 у справі № 910/4071/17, від 24.01.2018 у справі № 907/425/16 та від 24.01.2018 у справі № 917/50/17, від 28.10.2018 у справі № 910/9971/17).

Відповідно до п. 5.1. розділу ІІ «Інженерно-технічні експертизи» Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, однією із основних видів (підвидів) судових експертиз є, зокрема, будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертизи. Основними завданнями будівельно-технічної експертизи є: визначення відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об`єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проектно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об`єктів; визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об`єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо; визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об`єктів нерухомого майна.

П. 5.1.1. Інструкції передбачений орієнтовний перелік вирішуваних питань.

В даній справі, вирішуючи питання щодо відсутності необхідності призначення судової будівельно-технічної експертизи, суд виходить, зокрема, з того, що поставлені питання на вирішення судової експертизи можуть бути вирішені на підставі інших засобів доказування, таких як: відомості первинно складеної на будинки документації, проектно-технічна документація, акт введення будинку в експлуатацію, акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність, акт про списання з балансу спірного будинку з технічним паспортом на нього, тощо. Крім того, питання щодо визначення правового статусу спірних приміщень та чи є вони самостійними об`єктами цивільно-правових відносин виходять за межі спеціальних знань експертів відповідної кваліфікації, а відтак відсутня сукупність умов, визначених ч. 1 ст. 99 ГПК України для призначення в даній справі будівельно-технічної експертизи з зупиненням провадження у справі на час її проведення.

Суд також ураховує, що відповідно до пункту 2.3. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, судовому експерту забороняється вирішувати питання, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі з питань права.

При цьому, судом в підготовчому судовому засіданні в порядку п. 5 ч. 2 ст. 182 ГПК України роз`яснено учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи. Зокрема, звернено увагу, що при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. При цьому, нормативно-правове визначення нежитлових об`єктів нерухомості, які є самостійними об`єктами цивільно-правових відносин, та можливість встановлення того, чи відносяться спірні приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку надано в спеціальному законодавстві та технічній документації на спірні приміщення (житловий будинок, в якому вони розташовані), а правові позиції (висновки) з таких питань також містяться в усталеній судовій практиці Верховного Суду.

Нежиле приміщення це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №552/7636/14-ц).

При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень.

При вирішенні подібних питань Верховний Суд звертається до власних правових позицій у постановах від 18.07.2018 у справі №916/2069/17, від 22.11.2018 у справі № 904/1040/18, від 15.05.2019 у справі № 906/1169/17, від 06.08.2019 у справі № 914/843/17.

Отже, при вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку.

Дослідивши обставини, на які посилається Департамент комунальної власності Одеської міської ради в своєму клопотанні, ураховуючи, що відповідно до пояснень третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Бондар А.Г., відповідні документи (відомості первинно складеної на будинки документації та технічні паспорти до них, проектно-технічна документація, акт введення будинку в експлуатацію, акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність) можуть бути надані заявником експертній установі у разі призначення такої, ураховуючи що надання правової оцінки такій документації надає суд і такі питання виходять за межі компетенції судового експерта, суд не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, на які посилається третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 100, ч. 5 ст. 233, ст. ст. 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у задоволенні клопотання від 26.02.2025 про призначення судової експертизи.

Ухвала набирає законної сили 17 березня 2025 року у відповідності до ч. 1 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Повну ухвалу складено та підписано 21 березня 2025 року.

Суддя О.О. Мусієнко