ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. Справа№ 910/13396/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : Гоч В.М.;

від відповідача : Носик Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 (повний текст рішення складено та підписано 16.12.24)

у справі №910/13396/23 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Акціонерного товариства "УКРПОШТА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР"

про стягнення 1 404 417,08 грн та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "УКРПОШТА" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" про стягнення 1.404.417,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору договором поставки від 04.06.2021 № 040621-01/198ПсЕ.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/13396/23 позов Акціонерного товариства "УКРПОШТА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" про стягнення 1 404 417,08 грн та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" на користь Акціонерного товариства "УКРПОШТА" вартість поставлених товарів неналежної якості в сумі 966 756,82 грн, пеню у розмірі 175 949,74 грн, штраф за поставку неякісного товару в розмірі 193 351,36 грн, штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів у розмірі 67 672,98 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 23739,96 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 по справі №910/13396/23 та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Скаржник зокрема стверджує, що позивачем не був дотриманий порядок підтвердження недоліків, передбачений умовами Договору:

- Позивач не залучив до перевірки відповідності Товару вимогам якості представника незалежної організації - ТПП України або іншої, та не надав Відповідачу висновків такої організації про невідповідність Товару вимогам до якості.

- Акти про невідповідність якості/кількості/асортименту поставленого Товару, наявність яких передбачена умовам цього Договору не складались. Таким чином, Позивачем порушено встановлений Договором порядок підтвердження наявності недоліків у поставленому товарі:

- надані ним акти не є тими, які повинні складатись згідно з 4.22. Договору;

- вказані акти лише припускають наявність несправностей, а не встановлюють їх.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/13396/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.03.2025.

12.02.2025 через систему «Електронний суд» позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Акціонерним товариством "УКРПОШТА" проводився відбір за Рамковою угодою № 250121-05/198/ш від 25.01.2021, укладеної в порядку Закону України «Про публічні закупівлі», постачальника товару за ДК 021:2015 - 30210000-4 Машини для обробки даних (апаратна частина) (персональний комп`ютер). Невід`ємними додатками Рамкової угоди № 250121-05/198/ш від 25.01.2021 є Додаток № 1 - Відомості щодо предмету закупівель (Технічна специфікація) та Додаток № 2 - Форма договору про закупівлю.

Переможцем закупівлі стало ТОВ "Алтаюр" з яким АТ Укрпошта уклала договір на поставку товару.

Отже, до моменту укладання договору поставки від 04.06.2021 № 040621-01/198ПсЕ відповідач був ознайомлений з вимогами позивача щодо технічних характеристик товару, який є предметом закупівлі, та умов поставки товару.

04.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" за договором - постачальник) та Акціонерним товариством "Укрпошта" (за договором - покупцем) був укладений Договір поставки № 040621-01/198ПсЕ, відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язався поставити Покупцю у власність товар, найменування, якість та технічні характеристики, кількість та ціна якого визначаються у специфікації, яка є додатком № 1 до договору (далі - товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах договору.

Сторони також підписали Додаток № 1 - Специфікація, у якій визначили, що кількість товару - 2100 одиниць; ціна договору становить 28 717 920,00 з ПДВ. Мета використання товару: для забезпечення робочих місць комп`ютерною технікою. Гарантійний строк товару не менше 36 місяців з поставки товару покупцю, крім джерела безперебійного живлення, гарантійний строк на який не менше 24 місяців; маніпулятора типу «миша», клавіатури та USB-кабелів, гарантійний строк не менше 12 місяців. Також у Специфікації наведені вимоги до якості та технічних характеристик товару.

Згідно п. 2.1 договору, Постачальник повинен поставити Покупцю товар, якість якого та якість матеріалів (сировини) виготовлення цього товару повинні відповідати вимогам, які зазначені у додатку № 1 до договору. Постачальник гарантує, що товар не має недоліків та дефектів, що пов`язані із якістю матеріалів, з яких він (товар) виготовляється та/або із технологією його (товару) виробництва, відповідає всім необхідним вимогам охорони праці, екології, пожежної безпеки та санітарно-гігієнічним вимогам.

Відповідно до п. 2.3. договору, постачальник зобов`язується поставити товар, гарантійний строк придатності якого становить не менше строку, що зазначений у Специфікації, але в будь-якому випадку не менше строку встановленого виробником товару. Постачальник гарантує якість товару у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі і складові частини товару вважається рівним гарантійному строку на товар в цілому.

У п. 2.6 договору сторони передбачили, що якщо протягом гарантійного строку будуть виявлені недоліки: невідповідність товару повністю або частково умовам договору, постачальник зобов`язується за свій рахунок усунути всі виявлені дефекти шляхом заміни дефектного товару новим товаром відповідно до умов цього договору протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту направлення покупцем письмового повідомлення постачальнику.

Покупець інформує постачальника про дефекти або невідповідність поставленого товару умовам договору письмово, включаючи опис дефекту невідповідності одним із способів, визначених умовами договору. Всі витрати, пов`язані з транспортуванням товару, згідно із гарантійним строком, визначеного в цьому пункті, покладаються на постачальника.

У п. 4.1. договору визначено, що поставка товару здійснюється згідно з Правилами ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року на умовах поставки «Зі сплатою мита» (скорочено - DDP). Місце поставки - м. Київ, вул. Георгія Кірпи, 2 або на іншу адресу покупця в межах м. Києва, за згодою постачальника за умови отримання від покупця відповідного письмового повідомлення.

Згідно п. 4.17 договору, приймання товару по якості здійснюється на предмет відповідності поставленого товару вимогам цього договору, наявності механічних пошкоджень тощо.

Перевірка якості товару здійснюється шляхом проведення вибіркової перевірки поставленої партії товар, якщо партія поставленого товару включає понад 50 одиниць товару, в іншому випадку здійснюється суцільна перевірка товару (п. 4.18 договору).

Відповідно до п. 4.25. договору, у випадку виявлення прихованих дефектів товару покупець має право пред`явити постачальнику претензію та за власним вибором вимагати заміну дефектного товару або усунення виявлених дефектів або відмовитись від товару та повернути кошти, сплачені за такий товар. Постачальник на підставі претензії покупця в строк, що не перевищує 20 (двадцяти) календарних днів з дати отримання такої претензії, якщо інше не встановлено в самій претензії, здійснює власними силами та за свій рахунок заміну дефектного товару на якісний, або усуває виявлені дефекти або повертає покупцю сплачені за товар кошти, за вибором покупця.

Згідно з пунктом 5.2 договору за порушення строків поставки товару або умов якості товару постачальник несе відповідальність та сплачує позивачу штрафні санкції в розмірі відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

Відповідачем на виконання умов договору здійснено на користь позивача поставку товару у кількості 2100 одиниць відповідно до видаткових накладних, а саме: від 02.09.2021 № 293 - ціна за одиницю товару: 13.675,20 грн. з ПДВ; кількість - 50; від 10.09.2021 № 303 - ціна за одиницю товару: 13.360,33 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 21.09.2021 № 307 - ціна за одиницю товару: 13.351,72 грн. з ПДВ; кількість - 420; від 27.09.2021 № 315 - ціна за одиницю товару: 13.322,56 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 29.09.2021 № 318 - ціна за одиницю товару: 13.290,06 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 30.09.2021 № 324 - ціна за одиницю товару: 13.292,84 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 12.10.2021 № 338 - ціна за одиницю товару: 13.195,92 грн. з ПДВ; кількість - 240; від 13.10.2021 № 340 - ціна за одиницю товару: 13.190,99 грн. з ПДВ; кількість - 60; від 21.10.2021 № 349 - ціна за одиницю товару: 13.127,63 грн. з ПДВ; кількість - 60; від 22.10.2021 № 350 - ціна за одиницю товару: 13.124,84 грн. з ПДВ; кількість - 60; від 27.10.2021 № 363 - ціна за одиницю товару: 13.222,39 грн. з ПДВ; кількість - 60; від 28.10.2021 № 364 - ціна за одиницю товару: 13.200,95 грн. з ПДВ; кількість - 60; від 02.11.2021 № 366 - ціна за одиницю товару: 13.165,99 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 04.11.2021 № 367 - ціна за одиницю товару: 13.143,47 грн. з ПДВ; кількість - 120; від 12.11.2021 № 383 - ціна за одиницю товару: 13.080,24 грн. з ПДВ; кількість - 370.

Після отримання товару покупець виявив приховані недоліки у поставлених 26-ти одиницях товару на загальну суму 343 086,89 грн, про що були складені Акти прийому-передачі (повернення) товару від 10 лютого 2022 року № 10 та від 18 лютого 2022 року №11, підписані сторонами.

Комп`ютери за вказаними актами були отримані відповідачем та до теперішнього часу перебувають у нього. Дана обставина визнається учасниками справи.

З урахуванням положень пункту 2.6 договору постачальник мав усунути недоліки товару або замінити його на новий товар за актом № 10 - не пізніше 02 березня 2022 року та за актом № 11 - не пізніше 10 березня 2022 року.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 12.07.2022 за вих. № 412-7, в якому вимагав повернути товар згідно з гарантійними зобов`язаннями.

У подальшому, позивач виявив приховані недоліки ще у поставлених 47 одиницях товару, про що комісія покупця склала Акт про встановлення ймовірних недоліків товару від 27 липня 2022 року № б/н.

Позивач звернувся до відповідача з листом від 27.07.2022 за № 412-8 про забезпечення явки представника постачальника для здійснення огляду товару, на який отримав відповідь ТОВ «Алтаюр» від 03 серпня 2022 року № 85-2022 про неможливість такої явки, у зв`язку з воєнним станом, введеним в Україні, а також зазначив про розірвання договору на підставі п. 5.8. договору.

Оскільки відповідач відмовився забезпечити явку своїх представників для огляду 47 одиниць товару на предмет їх технічної несправності та невідповідності умовам договору, позивач самостійно склав Акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022.

18.08.2022 засобами електронної пошти позивач надіслав на адресу відповідача повідомлення про усунення прихованих дефектів товару за договором поставки № 040621-01/198ПсЕ від 04.06.2021, до якого додав Акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022.

З урахуванням положень п. 2.6 договору відповідач мав усунути недоліки товару або замінити його на новий товар за вказаним повідомлення не пізніше 08 вересня 2022.

Однак, відповідач не здійснив у зазначений строк усунення недоліків/заміни поставленого позивачу товару, з огляду на що позивач у серпні 2023 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Алтаюр" про:

- стягнення 1 404 417,08 грн, з яких: 966 756,82 грн - вартість поставлених товарів неналежної якості, 176 635,92 грн - пеня, 193 351,36 грн - штраф за поставку неякісного товару та 67 672,98 грн - штраф за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів;

- зобов`язання відповідача отримати та забрати (вивезти) за свій рахунок товар, поставлений позивачу (персональні комп`ютери в кількості 47 одиниць, недоліки якого встановлені в акті про виявлені недоліки товару від 02 серпня 2022 року), за адресою: м. Київ, вул. Митрополита А. Шептицького, 16/4, в повному обсязі в п`ятиденний строк з дати набрання рішенням суду законної сили.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень статей 11, 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та статей 173, 174 Господарського кодексу України договір як підстава для виникнення господарських зобов`язань є обов`язковим для виконання сторонами, за загальним правилом сторони не мають права змінити умови відповідного зобов`язання в односторонньому порядку, а повинні виконувати його належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ст. 265 Господарського кодексу України).

Предметом поставки можуть бути, зокрема, продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом (ст. 266 Господарського кодексу України).

Товари повинні поставлятися комплектно відповідно до вимог стандартів, технічних умов (у разі наявності) або прейскурантів. Договором може бути передбачено поставку з додатковими до комплекту виробами (частинами) або без окремих, не потрібних покупцеві виробів (частин), що входять до комплекту (ст. 270 Господарського кодексу України).

При цьому в силу вимог статті 268 Господарського кодексу України якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Зокрема, в разі якщо недоліки поставлених товарів можуть бути усунені без повернення їх постачальнику, покупець має право вимагати від постачальника усунення недоліків у місцезнаходженні товарів або усунути їх своїми засобами за рахунок постачальника.

Водночас, згідно з положеннями статі 269 Господарського кодексу України строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред`явлення постачальникові претензій у зв`язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу (ч. 1).

Стандартами, технічними умовами (у разі наявності) або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки) (ч. 2).

Постачальник (виробник) гарантує якість товарів у цілому. Гарантійний строк на комплектуючі вироби і складові частини вважається рівним гарантійному строку на основний виріб, якщо інше не передбачено договором або стандартами, технічними умовами (у разі наявності) на основний виріб (ч. 5).

Постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни (ч. 6).

Тобто вказаними нормами законодавства встановлений обов`язок постачальника усунути за власний рахунок недоліки поставлених товарів, виявлені як під час їх прийняття, так і протягом гарантійних строків. Зазначеному обов`язку постачальника відповідає право покупця вимагати такого усунення, яке відповідно до положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України підлягає захисту в разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі в судовому порядку. Способом захисту вказаного права може бути, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі.

Згідно із статтею 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Щодо доводів відповідача, що під час поставки товару позивачем не було заявлено жодних претензій відносно якості поставленого товару, суд зазначає наступне.

Умовами п. 4.18 договору визначено, що перевірка якості товару здійснюється шляхом проведення вибіркової перевірки поставленої партії товар, якщо партія поставленого товару включає понад 50 одиниць товару, в іншому випадку здійснюється суцільна перевірка товару.

Як убачається з матеріалів справи товар поставлявся партіями. Із 15 партій товару тільки в одній містилося 50 одиниць товару, тобто перевірка товару на якість під час його отримання мала вибірковий характер, виходячи з умов договору. Відтак, виявлення у подальшому з 2100 одиниць поставленого товару скритий недоліків у 73 одиницях товару відповідає умовам договору та не свідчить про порушення умов договору з боку покупця щодо приймання товару за якістю під час його поставки.

Положеннями пункту 2.6 договору передбачено, що якщо протягом гарантійного строку будуть виявлені недоліки: невідповідність товару повністю або частково умовам договору, відповідач зобов`язується за свій рахунок усунути всі виявлені дефекти шляхом заміни дефектного товару новим товаром відповідно до умов цього договору протягом 20 (двадцяти) календарних днів з моменту направлення позивачем письмового повідомлення відповідачу.

Разом з тим, судом установлено, що після отримання товару (під час гарантійного строку) позивачем виявлені приховані недоліки такого товару на загальну суму 343 086,89 грн, про що складено акти прийому-передачі (повернення) товару від 10.02.2022 №10 та від 18.02.2022 № 11, які підписані сторонами без зауважень. Зокрема, відповідно до зазначених актів покупець передає, а постачальник приймає для усунення недоліків або заміни на новий якісний аналогічний товар системні блоки з наступними виявленими недоліками: не вмикається, не працює, не запускається, проблема з SSD, синій екран, проблеми з блоком живлення, постійно перезавантажується і т. п.

Отже, враховуючи положення пункту 2.6 договору, відповідач мав усунути недоліки або замінити товар на новий за актом № 10 - не пізніше 02.03.2022, за актом № 11 - не пізніше 10.03.2022. Проте, у зазначені строки відповідачем не здійснено усунення недоліків товару та не здійснено заміну такого товару на новий.

Позивачем також були виявлені приховані недоліки 47 позицій товару, про що складено акт від 27.07.2022 № б/н, і позивач звернувся до відповідача з листом від 27.07.2022 № 412-8 про забезпечення явки представника відповідача з метою здійснення огляду товару, у відповідь на який отримана відповідь від 03.08.2022 № 85-2022 про неможливість такої явки, у зв`язку з воєнним станом.

В подальшому, позивачем складено акт про виявлені недоліки товару від 02.08.2022 № б/н, вартість якого становить 623 669,93 грн з ПДВ. Зокрема, відповідно до зазначеного акта персональні комп`ютери не працюють або працюють некоректно (вмикаються, але операційна система не завантажується; під час роботи самовільно вимикаються, перезавантажуються; і т. п.).

Частиною 2 статті 679 Цивільного кодексу України якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Дана норма як і частина 6 статті 269 Господарського кодексу України передбачає презумпцію вини постачальника у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації).

У постанові Верховного Суду у складі палати Касаційного господарського суду для розгляду справ щодо корпоративних спорів, корпоративних прав і цінних паперів від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18 викладено висновок щодо застосування статті 269 Господарського кодексу України, відповідно до якого у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Колегія суддів відзначає, що саме відповідачем повинно бути доведено, що увесь поставлений товар відповідав технічним характеристикам і не мав скритих недоліків. Проте, відповідач жодних належних і допустимих доказів на спростування тверджень позивача щодо поставки 73 одиниць неякісного товару суду не надав.

Суд також, зауважує, що 26 одиниць товару перебувають у розпорядженні відповідача з лютого 2022 року, що не позбавляло його можливості звернутися в будь-яку незалежну компетентну організацію для підтвердження відповідності хоча б 26 одиниць товару умовам договору, який позивач повернув.

При цьому на день розгляду справи гарантійний строк на поставлений відповідачем за договором поставки № 040621-01/198ПсЕ від 04.06.2021 товар закінчився, проте зобов`язання відповідачем щодо гарантійних зобов`язань не виконані.

Відповідно до частини 1 статті 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Згідно із частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Оскільки недоліки товару були виявлені у межах гарантійного строку на товар, відповідачем усунуті не були, а відтак позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом відшкодування вартості поставлених товарів неналежної якості та вивезення товару неналежної якості за свій рахунок.

При цьому, обґрунтованість позовних вимог, а відтак наявність підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, визначається судом крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Одним з таких юридичних фактів є договір як один із різновидів правочину (ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України).

Суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо правової кваліфікації спірних правовідносин.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17.

Щодо нарахованого штрафу та пені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Приписами частини 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, зокрема, встановлено, що за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Положеннями частин 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Виходячи з наведених вище норм права, перебіг періоду прострочення відповідачем грошового зобов`язання за Договором починається з першого дня, за терміном, коли зобов`язання мало бути виконано, а нарахування господарської санкції у вигляді пені здійснюється за шість місяців прострочення виконання зобов`язання, починаючи з першого дня такого прострочення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню в сумі 175949,74 грн.

Також обґрунтованим є висновок про стягнення з відповідача штрафу за поставку неякісного товару в сумі 193 351,36 грн. та штрафу за порушення строків усунення дефектів товару понад 30 днів в сумі 67 672,98 грн.

Щодо доводів відповідача відносно пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне (враховуючи на підставі ч.4 ст. 236 ГПК України правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/17888/20).

Відповідно до вимог глави 19 Цивільного кодексу України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, адже згідно з частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини 1 статті 223 Господарського кодексу України при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Зокрема, скорочена позовна давність встановлена статтею 681 Цивільного кодексу України, згідно з якою до вимог у зв`язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Водночас, у силу частини 8 статті 269 Господарського кодексу України позови, що випливають з поставки товарів неналежної якості, можуть бути пред`явлені протягом шести місяців з дня встановлення покупцем у належному порядку недоліків поставлених йому товарів.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 01.08.2019 у справі №911/1205/18, дійшов висновку, що аналіз норм частини 8 статті 269 Господарського кодексу України та статті 680 Цивільного кодексу України свідчить, що передбачені даними статтями строки позовної давності за своєю правовою природою є два різних строки. Так, визначений частиною 8 статті 269 Господарського кодексу України строк стосується договору поставки товару, тоді як строк обумовлений статтею 680 Цивільного кодексу України є строком, який застосовується щодо договору купівлі-продажу товару.

Оскільки положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу та строки позовної давності застосовуються до господарських правовідносин, зокрема відносин поставки, лише в тому випадку, якщо вони не врегульовані Господарським кодексом України, що прямо передбачено частиною 1 статті 223 і частиною 5 статті 265 зазначеного Кодексу, суд погоджується з висновком про те, що в разі виникнення між сторонами у справі зобов`язань, які своїм характером та змістом притаманні договору поставки, то до спірних правовідносин підлягають застосовуванню саме норми частини 6 статті 269 Господарського кодексу України.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., NN 18 - 22, ст. 144) доповнити пунктом 7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, перебіг строку, який відбувався в період дії карантину, не зараховується при його обчисленні. А тому з моменту настання строку виконання відповідачем зобов`язання під час дії карантину (02.03.2022, 10.03.2022, 08.09.2022) і до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (22.08.2023), перебіг строків позовної давності був зупинений.

Оскільки строки позовної давності були зупинені на період дії карантину, їх перебіг/обчислення продовжено з моменту скасування карантину - то відповідно строк позовної давності на звернення позивача до суду з даним позовом не сплив, оскільки почав обчислюватися з дня скасування карантину.

Таким чином доводи відповідача про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/13396/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/13396/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/13396/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛТАЮР".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 28.03.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

Л.Г. Сітайло