РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.03.2025Справа № 910/999/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши матеріали справи у справі

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, вул. Борщагівська, буд. 154, м. Київ, )

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04112, вул. Дегтярівська, буд. 62, м. Київ, )

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 58 672,70 грн.

Представники сторін: без виклику сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 58 672,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до позивача перейшло право на отримання від відповідача відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/999/25, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.02.2025 в підсистемі «Електронний суд» відповідач сформував письмовий відзив, в якому проти позову заперечував, з посиланням на наступне: страховиком було залучено оцінювача для визначення розміру збитків завданих власнику автомобіля «MG4» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 04.06.2024. Згідно з даними, що містяться у Звіті № 1629 вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу складає 297 915,64 без ПДВ. На підставі проведеного дослідження та керуючись положеннями Закону, Відповідач визначив виплату страхового відшкодування за шкоду завдану власнику автомобіля «MG4», д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 146 457,82 грн (148 957,82 грн - 2 500 грн), де: 148 957,82 грн - вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу без ПДВ; 2 500 грн - франшиза. Страховик повідомив Позивача про виплату страхового відшкодування двома платежами у розмірі 101 445,47 грн та 45 012,35 грн.

Позивачем 19.02.2025 через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якій вимоги, викладені в позовній заяві підтримано, обґрунтовуючи, що на позивача покладено обов`язок виконання умов договору страхування, а саме здійснення виплати страхового відшкодування на підставі підтверджуючих документів.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір страхування наземного транспорту № 320/23-T/U1 згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «MG 4» д.н.з. НОМЕР_3 , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб`єктів господарювання (страховиків), пов`язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 4 ст. 89 Закону України «Про страхування» встановлено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.

Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження майном та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ч. 5 ст. 89 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ч. 6 ст. 89 Закону України «Про страхування», договором страхування визначаються конкретний об`єкт страхування, з яким пов`язані страхові інтереси страхувальника (іншої особи, визначеної у договорі страхування), та страхові ризики, що пов`язані з цим об`єктом страхування та підлягають страхуванню за цим договором страхування.

Страховим ризиком, відповідно до п. 64 ст. 1 Закону України «Про страхування» визначається подія, на випадок виникнення якої проводиться страхування, яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до п. 59 ст. 1 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.

Згідно інформаційного листа з бази МТСБУ 04.06.2024 року, сталося ДТП за участю автомобіля «MG 4» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , т.з. «Кіа Forte» д.н.з НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 та т.з. «Tesla» д.н.з НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 .

Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водіями автомобілів т.з. «Кіа Forte» д.н.з НОМЕР_6 під керуванням ОСОБА_3 , та т.з. «Tesla» д.н.з НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_4 що підтверджується, Постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/12452/24 від 08.08.2024 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 102 Закону України «Про страхування», у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим.

Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта).

Відповідно до Рахунку СТО №1105989 від 17.06.2024 р. наданий ТОВ «Віннер Автомотів», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «MG 4» д.н.з. НОМЕР_3 складає 431 727,33 гри з ПДВ.

Згідно Рахунку №1106610 від 08.07.2024 р. вартість дефектування наданий ТОВ «Віннер Автомотів» пошкодженого автомобіля марки «MG 4» д.н.з. НОМЕР_7 складає 5 130,00 грн.

ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 359 772,77 грн. на рахунок Страхувальника та 5 130,00 грн. на рахунок СТО (перерахувавши кошти страхувальнику без урахуванням ПДВ у розмірі 351 512.98 гри, та провівши взаємозалік з оплати страхової премії у розмірі 8 259,79 грн., що підтверджується карткою рахунку №68531 від 26.06.2024 р. та платіжними дорученнями №30827260 від 27.06.2024 р., та №32913249 від 09.07.2024 р.

З метою визначення розміру вартості відновлювального ремонту (з урахуванням вартості середньої нормо/години), внаслідок вищезазначеного ДТП, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження. Згідно звіту №20336 від 18.12.2024 р. вартість відновлювального ремонту, автомобіля марки «MG 4» д.н.з. НОМЕР_8 , складає 397 265,14 грн.

Факт проведення робіт по дефектуванню автомобіля марки «MG 4» д.н.з. НОМЕР_3 , підтверджується Актом виконаних робіт № 6536943 від 10.07.2024.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 108 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 2 093,17 грн - інфляційні втрати та 525,00 грн 3 % річних.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до приписів ст. 108 Закону України «Про страхування», страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Як встановлено судом вище, позивачем на виконання зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту було відшкодовано на користь страхувальника суми несплачених страхових платежів (або їх частини).

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, суд зазначає, що до позивача у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Проте, у зв`язку з обопільною виною водіїв у ДТП, відповідно до ст. 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції чинній на момент ДТП), у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, тому Відповідач несе відповідальність в межах завданої шкоди та обопільної вини учасників ДТП, тобто в сумі 182 451, 39 гри, з розрахунку: 364 902,77 грн (завдана шкода): 2 (обопільна вина) - 182 451,39 коп.

Позивачем було надіслано на адресу ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" Претензію від 27.06.2024 р. про відшкодування збитків з додатком копій необхідних документів, та доповнення до претензії від 10.07.2024 р.

04.09.2024 р. ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" було частково перераховано кошти на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» у розмірі 101 445,47 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №00125414.

Тобто, невиплаченою (в межах ліміту по Полісу №ЕР/219927325 ) залишається сума в розмірі 56 054,53 грн (за вирахуванням франшизи 2 500,00 грн.).

Крім того, між Позивачем та Відповідачем було укладено договір (який чинний) про порядок взаємного врегулювання регресних справ від 19.06.2015 р. Згідно якого, а саме розділу 3 п. 3.1. «Сторони прийшли до згоди, що при поданні документів, визначених в розділі 1 цього Договору, сторона, що їх отримала, не буде ставити під сумнів, зменшуючи їх суму(здійсиюючи оплату не в повному обсязі).

З метою досудового врегулювання питання стосовно не доплати суми у розмірі 56 054,53 грн. Позивачем на адресу Відповідача було надіслано рекомендованою кореспонденцію листа (вих. /р від 19.09.2024 р.).

Окремо, 28.08.2024 р. ПрАТ «СК «ВУСО» (СК іншого винуватця ДТП ОСОБА_4 ) виплатило (в межах ліміту по полісу №ЕР-218499058 та за вирахуванням франшизи у розмірі 1 300,00 грн.) кошти в розмірі 158 700,00 гри, на підставі надісланої претензії вих.№270624-ТІ 16/р від 27.06.2024 р. та надісланого доповнення до претензії вих. 100724- 1205/р. від 10.07.2024 р

Згідно ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Кіа Forte» д.н.з НОМЕР_6 , була застрахована ПпАТ "СК "ПЗУ Україна" поліс ЕР-219927325. ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.

Згідно Полісу № ЕР/219927325, ліміт відповідальності ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" за шкоду, заподіяну майну, складає 160 000 грн.

Крім того, умовами Полісу передбачена франшиза у розмірі 2 500 грн.

Відповідно до Закону України «Про страхування», франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Пунктом 54 статті 1 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Пунктом 77 ст. 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування та/або законодавством.

Разом з цим, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно з п.1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а відповідно до п.2.3 Методики вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст.1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, враховуючи наведене, з огляду на те, що позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до відповідача.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 45 012,35 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 915 від 17.02.2025.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 910/999/25 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 45 012,35 грн., які були сплачені відповідачем після відкриття провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Викладені відповідачем у відзиві заперечення проти позову судом відхиляються за встановлених судом вище обставин.

Інші заперечення проти задоволення вимог позивача також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються її матеріалами.

За таких обставин, враховуючи часткове відшкодування страхового відшкодування у розмірі 45 012,35 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 11 042,18 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2093,17 - інфляційних втрат за період з 30.09.2024 по 22.01.2025 та 525,00 грн - 3 % річних за період з 30.09.2024 по 22.01.2025, суд зазначає наступне.

Як передбачено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Крім того, згідно зі статтю 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019 р., у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019 р., у справі №910/21564/16 від 10.07.2019 р.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що вони є арифметично вірними, а тому є такими, що підлягають задоволенню в сумах 2093,17 - інфляційних втрат за період з 30.09.2024 по 22.01.2025 та 525,00 грн - 3 % річних за період з 30.09.2024 по 22.01.2025.

Тож, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тож, витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються відповідача, оскільки спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 231, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/999/25 в частині стягнення 45 012,35 грн - страхового відшкодування закрити.

2. Інші позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (04112, вул. Дегтярівська, буд. 62, м. Київ, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (03056, вул. Борщагівська, буд. 154, м. Київ, ) 11 042 (одинадцять тисяч сорок дві) грн 18 коп. - заборгованості, 525 (п`ятсот двадцять п`ять) грн. 00 коп. - 3 % річних, 2 093 (дві тисячі дев`яносто три) грн 171 коп. - інфляційних втрат та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.- судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне судове рішення складено 28.03.2025.

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА