ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/628/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. (головуючий), Васьковського О.В., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.,

учасники справи:

боржник - Приватне акціонерне товариство "Компанія "Райз",

представник боржника - Шпичка М.І., директор,

розпорядник майна боржника - арбітражний керуючий Ковальчук М.М.,

представник арбітражного керуючого - Ніколаєнко Д.В., адвокат,

кредитори - Товариство з обмеженою відповідальністю "Федорівка і К",

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Фіалка",

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Стандарт-Агро",

Приватне сільськогосподарське підприємство "Оберіг",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бобрик Агро",

Приватне акціонерне товариство "Лебідь",

Приватне підприємство "Полізурська",

представники кредиторів - Гузій С.М., Жмудінський В.П.,

кредитори - Товариство з обмеженою відповідальністю Агропідприємство "Зелена Хвиля",

Приватне підприємство "Велідницьке",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Зелена хвиля",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернопром Агро",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порттрансбуд",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Полісся",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрзернопром-Іванків".

представник кредиторів - Приходько І.С.,

кредитори - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрі-Альфа",

Товариство з обмеженою відповідальністю "ім. КЛ.Петровського",

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіверське"

представник кредиторів - Круш Я.О.,

кредитор - Укрлендфармінг ПЛС (Ukrlandfarming PLC),

представник кредитора - Войцехівський О.В.,

кредитор - Акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України",

представник кредитора - Орендівський В.І., адвокат,

кредитор - Національний банк України,

представник кредитора - Пасацька В.В. (в порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу

Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка

на ухвалу Господарського суду м. Києва (в частині відмови ПСП ім. Т.Г. Шевченка у визнанні кредиторських вимог)від 17.04.2024

у складі судді: Омельченко Л.В.,

та постанову Північного апеляційного господарського суду

від 23.09.2024

у складі колегії суддів: Пантелієнка В.О., (головуючий), Доманської М.Л.,

Поліщука В.Ю.,

у справі за заявою

Акціонерного товариства "Альфа-Банк", як правонаступника АТ "Укрсоцбанк"

до Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст руху справи

1. Акціонерне товариство "Альфа-Банк" як правонаступник АТ "Укрсоцбанк" (в подальшому змінено назву на АТ "Сенс Банк") звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Компанія "Райз" (далі - ПрАТ "Компанія "Райз", боржник) у зв`язку із наявною та непогашеною заборгованістю.

2. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у справі № 910/628/20, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Компанія "Райз";

визнані грошові вимоги АТ "Альфа-Банк" до ПрАТ "Компанія "Райз" в розмірі 202 070 056,90 грн.;

введено мораторій на задоволення вимог кредиторів;

введено процедуру розпорядження майном ПрАТ "Компанія "Райз";

призначено розпорядником майна ПрАТ "Компанія "Райз" арбітражного керуючого Костіна Сергія Олексійовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 54 від 08.02.2013), інше.

3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.02.2020 у справі № 910/628/20 в частині призначення розпорядником майна ПрАТ "Компанія Райз" арбітражного керуючого Костіна Сергія Олексійовича - скасовано.

Призначено розпорядником майна ПрАТ "Компанія Райз" арбітражного керуючого Ковальчука Миколу Миколайовича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 62 від 01.02.2013).

4. Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка (далі - ПСП ім. Т.Г. Шевченка, кредитор) звернулося до господарського суду з заявою про визнання грошових вимог до боржника в сумі 4 725 273,40 грн.

4.1. На підтвердження заявлених грошових вимог кредитором було надано до місцевого суду копії:

Договору поставки традиційних мінеральних добрив № 01/12-15 від 18.12.2015р., Додатку № 1 до Договору поставки №01/12-15 від 18.12.2015р., платіжних доручень № 115 від 22.12.2015р., № 119 від 28.12.2015р., Угоди від 18.12.2016р. про розірвання Договору поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р., Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 107/04-16 від 27.04.2016р., Додатку № 1 від 27.04.2016р. до Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р., платіжного доручення № 2378 від 25.04.2016р., Угоди про розірвання Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р., Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 23/05-16 від 30.05.2016р., Додатку № 1 від 30.05.2016р. до Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р., платіжного доручення № 2389 від 31.05.2016, Угоди від 30.05.2017р. про розірвання Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р., Договору поставки сільськогосподарської продукції № 11/06-16 від 24.06.2016р., Додаткової угоди № 1 від 24.06.2016р. до Договору № 11/06-16, платіжного доручення № 3654 від 30.06.2016р., Угоди від 24.06.2017р. про розірвання Договору поставки № 11/06-16 від 24.06.2016р.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

5. Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2024р. у справі № 910/628/20, зокрема, відмовлено у визнанні кредитором боржника ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму у розмірі 4 725 273,40 грн.

6. Під час розгляду заяви ПСП ім. Т.Г. Шевченка господарським судом першої інстанції, враховуючи заперечення інших кредиторів, з застосуванням підвищеного стандарту доказування, встановлені такі обставини:

6.1. 18.12.2015р. між ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) та ПСП ім. Т.Г.Шевченка (покупець) було укладено Договір поставки традиційних мінеральних добрив № 01/12-15, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язався передати у власність покупця мінеральні добрива (продукти хімічного виробництва). Загальна кількість товарів, Базис поставки визначаються Специфікаціями.

6.2. Відповідно до Додатку № 1 від 18.12.2015р. до Договору поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р. (Специфікація № 1), строк поставки сульфату амонію до 31.01.2016р. на суму 4 226 073,40 грн., на умовах повної оплати вартості товару.

6.3. За твердженням заявника, ПСП ім. Т.Г. Шевченка свої зобов`язання за Договором поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р. виконав, сплативши 4 226 073,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 115 від 22.12.2015р. та № 119 від 28.12.2015р.

6.4. Постачальник (боржник ПрАТ "Компанія "Райз") свої зобов`язання за договором не виконав, товар покупцю не поставив.

6.5. 18.12.2016р. між ПрАТ "Компанія "Райз" та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено Угоду про розірвання Договору поставки традиційних мінеральних добрив № 01/12-15 від 18.12.2015р., відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання Договору поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р. з усіма додатками до нього. Відповідно до п.2 цієї угоди, ПрАТ "Компанія "Райз" зобов`язалось повернути на поточний рахунок ПСП ім. Т.Г. Шевченка кошти у розмірі 4 226 073,40 грн., які було отримано в рахунок попередньої оплати, протягом 10 робочих днів з моменту підписання Угоди про розірвання договору.

6.6. Угода від 18.12.2016р. про розірвання Договору поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р. виконана не була, кошти у розмірі 4 226 073,40 грн. боржником не повернуто.

6.7. 27.04.2016р. між ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) та ПСП ім. Т.Г .Шевченка (покупець) було укладено Договір поставки паливно-мастильних матеріалів № 107/04-16, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався передати у власність покупця нафтопродукти (товар) в кількості, в асортименті, за ціною, на умовах та в строки, що передбачені в Специфікаціях до даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товари та оплатити його загальну вартість на умовах даного Договору.

6.8. Відповідно до Додатку №1 від 27.04.2016р. до Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 107/04-16 (Специфікація № 1 від 27.04.2016р.), поставки товару мали здійснюватись на умовах FCA або CPT (Інкотермс 2010). ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) зобов`язався поставити ПСП ім. Т.Г. Шевченка (покупець) товар (дизельне паливо) на суму 292 200,00 грн. протягом 30 днів з моменту оплати вартості товару, якщо умови оплати передбачають 100% передоплату або з моменту підписання сторонами даної Специфікації.

6.9. Заявник стверджує, що ПСП ім. Т.Г. Шевченка свої зобов`язання за Договором поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р. виконав, сплативши 292 200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2378 від 28.04.2016р.

6.10. Постачальник (боржник ПрАТ "Компанія "Райз") свої зобов`язання за договором не виконав, товар покупцю не поставив.

6.11. 27.04.2017р. між ПрАТ "Компанія "Райз" та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено Угоду про розірвання Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р., відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р. з усіма додатками до нього. Відповідно до п.2 цієї угоди, ПрАТ "Компанія "Райз" зобов`язалось повернути на поточний рахунок ПСП ім. Т.Г. Шевченка кошти у розмірі 292 200,00 грн., які було отримано в рахунок попередньої оплати, протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цієї Угоди.

6.12. Угода від 27.04.2017р. про розірвання Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р. виконана не була, кошти у розмірі 292 200,00 грн. боржником не повернуто.

6.13. 30.05.2016р. між ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) та ПСП ім. Т.Г. Шевченка (покупець) було укладено Договір поставки паливно-мастильних матеріалів № 23/05-16, відповідно до п. 1.1. якого, постачальник зобов`язався передати у власність покупця нафтопродукти (товар) в кількості, в асортименті, за ціною, на умовах та в строки, що передбачені в Специфікаціях до даного договору, а покупець зобов`язався прийняти товари та оплатити його загальну вартість на умовах даного Договору.

6.14. Відповідно до Додатку № 1 від 30.05.2016р. до Договору поставки паливно-мастильних матеріалів № 23/05-16 (Специфікація № 1 від 30.05.2016р.), поставки товару мали здійснюватись на умовах FCA або CPT (Інкотермс 2010). ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) зобов`язався поставити ПСП ім. Т.Г. Шевченка (покупець) товар (дизельне паливо) на суму 87 000,00 грн. протягом 30 днів з моменту оплати вартості товару, якщо умови оплати передбачають 100% передоплату або з моменту підписання сторонами даної Специфікації.

6.15. За твердженням заявника, ПСП ім. Т.Г. Шевченка свої зобов`язання за Договором поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р. виконав, сплативши 87 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2389 від 31.05.2016р.

6.16. Постачальник (боржник ПрАТ "Компанія "Райз") свої зобов`язання за договором не виконав, товар покупцю не поставив.

6.17. 30.05.2017р. між ПрАТ "Компанія "Райз" та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено Угоду про розірвання Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р., відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р. з усіма додатками до нього. Відповідно до п.2 цієї угоди, ПрАТ "Компанія "Райз" зобов`язалось повернути на поточний рахунок ПСП ім. Т.Г. Шевченка кошти у розмірі 87 000,00 грн., які було отримано в рахунок попередньої оплати, протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цієї Угоди.

6.18. Угода від 30.05.2017р. про розірвання Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р. виконана не була, кошти у розмірі 87 000,00 грн. боржником не повернуто.

6.19. 24.06.2016р. між ПрАТ "Компанія "Райз" (постачальник) та ПСП ім. Т.Г. Шевченка (покупець) було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції № 11/06-16, відповідно до п.п.1.1., 4.1 якого, постачальник зобов`язався передати поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (товари) в кількості, в асортименті, у строки і на умовах, передбачених у цьому Договорі або Додаткових угодах, які з моменту їх підписання, стають невід`ємними частинами цього Договору.

6.20. 24.06.2016р. між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 11/06-16 від 24.06.2016р., якою передбачено поставку товару (кукурудза 3 класу) до 30.07.2016р. на суму 120 000,00 грн., термін оплати - 30.07.2016р.

6.21. Заявник стверджує, що ПСП ім. Т.Г. Шевченка свої зобов`язання за Договором поставки № 11/06-16 від 24.06.2016р. виконав, сплативши 120 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3654 від 30.06.2016р.

6.22. Постачальник (боржник ПрАТ "Компанія "Райз") свої зобов`язання за договором не виконав, товар покупцю не поставив.

6.23. 24.06.2017р. між ПрАТ "Компанія "Райз" та ПСП ім. Т.Г. Шевченка було укладено Угоду про розірвання Договору поставки сільськогосподарської продукції № 11/06-16 від 24.06.2016р., відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання Договору поставки № 11/06-16 від 24.06.2016р. з усіма додатками до нього. Відповідно до п.2 цієї угоди, ПрАТ "Компанія "Райз" зобов`язалось повернути на поточний рахунок ПСП ім. Т.Г. Шевченка кошти у розмірі 120 000,00 грн., які було отримано в рахунок попередньої оплати, протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності цієї Угоди.

6.24. Угода про розірвання Договору поставки № 11/06-16 від 24.06.2016р. виконана не була, кошти у розмірі 120 000,00 грн. боржником не повернуто.

7. Судом першої інстанції також встановлено:

7.1. на момент виникнення вимог, заявлених до боржника у справі № 910/628/20, ПСП ім. Т.Г. Шевченка було юридичною особою, з якою боржник перебував під контролем третьої особи - кінцевого бенефіціарного власника ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також річною інформацією емітента цінних паперів ПрАТ "Компанія "Райз" за 2014-2017 роки.

7.2. господарські операції між кредитором і боржником, включаючи перекази грошових коштів, відбувались з використанням рахунків, відкритих кредитором і боржником у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (код МФО 380054 код 33299878). Власником 100% акцій ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" є ТОВ "Інвест-Сервіс".

7.3. відповідно до даних, розміщених в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 100% статутного капіталу в ТОВ "Інвест-Сервіс" належить Компанії Quickcom Limited (Квікком Лімітед), кінцевим бенефіціаром якої, відповідно до даних того ж Єдиного реєстру, є ОСОБА_1 .

7.4. іноземна юридична особа "Ukrlandfarming PLC", ПрАТ "Райз-Максимко" "Український дистрибуційний центр" є юридичними особами, що здійснюють контроль над боржником, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також Річною інформацією емітента цінних паперів ПАТ "Компанія "Райз" за 2014-2017 роки.

8. Суд першої інстанції вказав на те, що:

8.1. На підтвердження заявлених грошових вимог до боржника, зокрема, на підтвердження переказів грошових коштів на рахунок боржника у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", ПСП ім. Т.Г. Шевченка були подані лише копії платіжних доручень, які не містять обов`язкові реквізити.

8.2. Надані місцевому суду заінтересованим кредитором ПСП ім. Т.Г. Шевченка копії документів, а саме: платіжних доручень № 115 від 22.12.2015р., № 119 від 28.12.2015р., № 2378 від 28.04.2016р., № 2389 від 31.05.2016р., № 3654 від 30.06.2016р., не є належними доказами проведення платежів та виникнення заборгованості у боржника.

8.3. Виписки з особових рахунків, які вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і беззаперечно могли б підтвердити здійснення господарських операцій та існування боргу, надані місцевому суду не були. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

9. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 апеляційну скаргу ПСП ім. Т.Г. Шевченка залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024р. по справі № 910/628/20 в частині відмови у визнанні кредитором боржника ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн. - без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. ПСП ім. Т.Г. Шевченка звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 (в частині відхилення грошових вимог ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі № 910/628/20, з вимогою оскаржені судові рішення скасувати, прийняти в цій частині нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ У ВЕРХОВНОМУ СУДІ

11. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/628/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Білоус В.В., суддя - Картере В.І., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.10.2024.

12. Ухвалою Верховного Суду від 23.10.2024 касаційну скаргу залишено без руху у відповідності з положенням статті 292 Господарського процесуального кодексу України, надано строк на усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

13. 01.11.2024 від ПСП ім. Т.Г. Шевченка надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги, разом з обґрунтуванням доводів касаційної скарги.

14. Ухвалою Верховного Суду від 25.11.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 910/628/20 за касаційною скаргою ПСП ім. Т.Г. Шевченка на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024.

Засідання суду призначено на 20.01.2025, про що повідомлено всіх учасників справи.

15. 11.12.2024 та 13.12.2024 до Верховного Суду від Національного банку України та АТ "Державний експортно-імпортний банк України" надійшли відзиви на касаційні скарги з запереченнями проти вимог та доводів скаржника, з вимогою оскаржені судові рішення залишити без змін.

16. Судове засідання 20.01.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Погребняка В.Я. у відрядженні з 19.01.2025 по 24.01.2025 згідно з наказом голови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2025 № 7-в.

17. Ухвалою Верховного Суду від 28.01.2025 повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ПСП ім. Т.Г. Шевченка на ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 відбудеться 03.03.2025.

18. У зв`язку з відпусткою судді Білоуса В.В. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/628/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Картере В.І., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2025.

19. У зв`язку з відрядженням судді Картере В.І. автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 910/628/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Васьковський О.В., що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2025.

20. Представники Національного Банку України та АТ "Державний експортно-імпортний банк України", в засіданні суду 03.03.2025, проти вимог скаржника заперечили з підстав викладених у відзивах, просили оскаржені судові рішення залишити без змін.

21. Представники інших кредиторів ПрАТ "Компанія "Райз", що були присутні в судовому засіданні 03.03.2025 (за переліком згідно вступної частини цієї Постанови), надали пояснення щодо доводів та вимог касаційної скарги (підтримали вимоги касаційної скарги ПСП ім. Т.Г. Шевченка), а також щодо оскаржуваних судових рішень.

22. Представник розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Ковальчука М.М. адвокат Ніколаєнко Д.В. поклався на розсуд суду.

23. Скаржник та інші учасники провадження у справі у судове засідання повноважених представників не направили.

Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги учасники справи були повідомлені належним чином.

Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов`язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з`явились.

24. Враховуючи положення Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX), Указу Президента України від 14.01.2025 № 26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" (затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.01.2025 № 4220-IX), з огляду на обставини, що зазначені в пунктах цієї Постанови, Верховний Суд розглядає справу № 910/628/20 у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника

(ПСП ім. Т.Г. Шевченка)

25. В обґрунтування доводів касаційної скарги скаржник посилався на положення п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та зазначав про застосування судами попередніх інстанцій положень ст. ст. 1, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" без врахування ряду правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, у постанові від 23.09.2021 у справі № 910/866/20, у постанові від 01.08.2024 у справі №903/1199/23, постанові від 18.04.2024 у справі № 921/644/21;

зазначав про застосування положення статей 22, 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" п. 11.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.03.2004 № 377/8976 без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2019 у справі № 908/1932/18 та постанові від 28.07.2022 у справі № 380/5389/20;

вказував на те, що судами попередніх інстанцій невірно встановлено обставини щодо руху коштів по рахункам боржника на підставі недопустимого доказу;

а також на те, що судами попередніх інстанцій не досліджено зібрані у справі докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

26. Відповідно до вимог статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26.1. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

26.2. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

26.3. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

27. Враховуючи встановлені приписами статті 300 ГПК України межі перегляду справі судом касаційної інстанції, виходячи зі змісту доводів та вимог касаційної скарги ПСП ім. Т.Г. Шевченка, предметом касаційного перегляду є оскаржені судові рішення у цій справі в частинах щодо результатів розгляду грошових ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції

28. За змістом статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України, зокрема до грошових зобов`язань належать зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

29. Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство (після відкриття провадження) та порядок розгляду судом відповідних заяв визначені, зокрема статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

30. Законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником; надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України).

31. Покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі № 911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20);

32. Заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство.

33. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17.

34. Така судова практика є сталою при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

35. Поряд з цим, у питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

36. У попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі № 01/1494 (14- 01/1494));

37. Розглядаючи кредиторські вимоги, суд має належним чином дослідити сукупність поданих заявником доказів (договори, накладні, акти, судові рішення, якими вирішено відповідний спір тощо), перевірити їх, надати оцінку наявним у них невідповідностям (за їх наявності), та аргументам, запереченням щодо цих вимог з урахуванням чого з`ясувати чи є відповідні докази підставою для виникнення у боржника грошового зобов`язання (див. висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 909/146/19, від 27.02.2020 у справі № 918/99/19, від 29.03.2021 у справі № 913/479/18, постанова Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 15.03.2023 у справі №904/10560/17).

38. Використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами.

39. Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами з застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення обґрунтованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанова від 07.08.2019 у справі №922/1014/18).

40. Предметом касаційного перегляду в цьому випадку, є правомірність відхилення грошових вимог судами першої та апеляційної інстанції ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.

41. В цій частині судами попередніх інстанцій встановлено, що грошові вимоги ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн. ґрунтуються на: Договорі поставки традиційних мінеральних добрив № 01/12-15 від 18.12.2015р., Угоді від 18.12.2016р. про розірвання Договору поставки № 01/12-15 від 18.12.2015р., Договорі поставки паливно-мастильних матеріалів № 107/04-16 від 27.04.2016р., Угоді про розірвання Договору поставки № 107/04-16 від 27.04.2016р., Договорі поставки паливно-мастильних матеріалів № 23/05-16 від 30.05.2016р., Угоді від 30.05.2017р. про розірвання Договору поставки № 23/05-16 від 30.05.2016р., Договорі поставки сільськогосподарської продукції № 11/06-16 від 24.06.2016р., Угоді від 24.06.2017р. про розірвання Договору поставки № 11/06-16 від 24.06.2016р.

42. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за основним договором заявником до заяви надано копії платіжних доручень № 115 від 22.12.2015р., № 119 від 28.12.2015р., № 2378 від 25.04.2016р., № 2389 від 31.05.2016, № 3654 від 30.06.2016р.

43. Під час розгляду грошових вимог судами було досліджено подані заявником документи в обґрунтування заявлених вимог, а також документи подані в обґрунтування заперечень кредиторів (АТ "Державний експортно-імпортний банк України", Національний банк України, АТ "Ощадбанк" та Експортно-імпортний Банк Сполучених Штатів) щодо заявлених грошових вимог.

44. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

45. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

46. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

47. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

48. Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

49. Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

50. За результатами дослідження поданих сторонами у підтвердження та заперечення наявності грошових вимог (залучені до матеріалів справи), судами попередніх інстанцій встановлено:

50.1. Господарські операції між кредитором і боржником, включаючи перекази грошових коштів, відбувались з використанням рахунків, відкритих кредитором і боржником у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (ідентифікаційний код 33299878 код МФО 380054).

50.2. ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", які підконтрольні ОСОБА_1 , є заінтересованими особами стосовно боржника, що може бути фактором потенційної необ`єктивності та наявності спільних інтересів з боржником та може вплинути на ефективність перебігу процедури банкрутства для інших кредиторів.

50.3. На підтвердження заявлених грошових вимог до боржника, зокрема, на підтвердження переказів грошових коштів на рахунок боржника у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", ПСП ім. Т.Г.Шевченка були подані лише копії платіжних доручень, які не містять обов`язкові реквізити та не могли бути проведені банком.

50.4. Надані місцевому суду заінтересованим кредитором ПСП ім. Т.Г. Шевченка копії документів, а саме: платіжних доручень № 115 від 22.12.2015р., № 119 від 28.12.2015р., № 2378 від 28.04.2016р., № 2389 від 31.05.2016р., № 3654 від 30.06.2016р., не є належними доказами проведення платежів та виникнення заборгованості у боржника.

50.5. Виписки з особових рахунків, які вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і беззаперечно могли б підтвердити здійснення господарських операцій та існування боргу, надані місцевому суду не були. Такі докази в матеріалах справи відсутні.

51. Водночас, суди першої та апеляційної інстанції не спростовують того факту, що господарська операція може бути підтверджена платіжними дорученнями, як первинними документами.

52. У пункті 21.1 статті 21 пункт 22.1 статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер.

53. Відповідно до п.1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів" від 05.04.2001 № 2346-III, із змінами і доповненнями (далі - Закон № 2346-III), платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

54. На час виникнення спірних правовідносин форма, обов`язкові реквізити, строк дії платіжних доручень та вимоги до заповнення розрахункових документів на паперових носіях визначалися Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, далі - Інструкція № 22).

55. Пунктом 3.1. глави 3 Інструкції № 22 встановлено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

56. Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні", який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, зазначено, що підприємство самостійно обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них, у тому числі за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», «телефонний банкінг», «платіжний застосунок» та інших систем дистанційного обслуговування.

57. Статтею 9 цього Закону встановлено, що первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

58. Під час здійснення розрахунків за допомогою систем «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк» тощо застосовуються електронні розрахункові документи. Якщо це передбачено договором між банком та клієнтом, то використання клієнтом системи не виключає можливе оброблення банком документів клієнта на паперових носіях.

59. Реквізити електронного розрахункового документа, що використовуються в системах «клієнт - банк», «клієнт - Інтернет - банк», визначаються договором між банком та клієнтом, але обов`язково цей документ має містити такі з них: дату і номер; найменування, код платника та номер його рахунку; найменування, код одержувача та номер його рахунку; суму цифрами; призначення платежу; електронний(і) підпис(и) відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України; інші реквізити, які під час формування електронного розрахункового документа системою електронних платежів розміщуються в полі «Допоміжні реквізити» (пункт 10.5 Інструкції № 22).

60. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (далі - Закон №851-IV) оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги".

61. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

62. В цій частині колегія суддів звертається до висновку Верховного Суду у постанові від 19.01.2021 у справі № 922/51/20 за якою, паперова копія електронного доказу є однією із форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина 3 статті 96 ГПК України), є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи (пункт 1 частини 2 статті 73 ГПК України).

63. За приписами частини 3 статті 96 ГПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

64. Відтак, суд, під час розгляду справи, оцінює паперову копію електронного доказу не лише на відповідність вимогам частини третьої статті 7 Закону про електронні документи та електронний документообіг, а й, на рівні з іншими доказами, на предмет їх належності, допустимості, достовірності та вірогідності.

65. Оцінивши надані сторонами докази та пояснення, суди попередніх інстанцій встановили, що подані заявником на підтвердження заявлених грошових вимог до боржника цим кредитором були подані лише копії платіжних доручень, які не містять обов`язкових реквізитів.

66. Враховуючи подані кредиторами заперечення щодо реальності господарських операцій за якими виникли ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн., встановлені обставини того, що ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива", які підконтрольні ОСОБА_1 , є заінтересованими особами стосовно боржника, у запобігання необґрунтованих вимог до боржника та порушень цим прав його кредиторів, до доведення обставин, пов`язаних із виникненням заборгованості боржника-банкрута, судами попередніх інстанцій правильно, з урахуванням в цій частині позицій Верховного Суду, було застосовано до розгляду грошових вимог ПСП ім. Т.Г. Шевченка підвищений стандарт доказування.

67. При цьому, судами попередніх інстанцій правильно зауважено, що КУзПБ не пов`язує установлення факту заінтересованості особи з фактом виникнення у такої особи прав і обов`язків учасника справи про банкрутство, як кредитора (певними обмеженнями у процедурах голосування). Відтак, лише сам факт, що ПСП ім. Т.Г. Шевченка є заінтересованою особою, не може бути підставою для відмови у визнанні кредитором, але за встановлених обставин, до розгляду грошових вимог такого кредитора пред`являються підвищені вимоги.

68. Суттєвим доводом, який ставить під сумнів реальність господарської операції, є посилання на обставини, які встановлені під час розгляду справи, а саме, що ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" (перекази грошових коштів, відбувались з використанням рахунків, відкритих кредитором і боржником у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива"), які підконтрольні ОСОБА_1 , є заінтересованими особами стосовно боржника. Такі доводи підлягають ретельній перевірці судом з використанням засобів доказування, передбачених нормами ГПК України, в тому числі й інших, не первинних документів, складання яких передбачено законодавством або є загальноприйнятим за звичаями ділового обороту.

69. За п.62 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту».

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

70. Колегія суддів погоджується з твердженням судів попередніх інстанцій, що в цьому випадку за встановлених обставин, найбільш вірогідним (у порівнянні з іншими наданими) і допустимим доказом списання грошових коштів з рахунків кредиторів у ПАТ "Комерційний банк "Фінансова Ініціатива" є виписка з їх особових рахунків, яка містить обов`язкові реквізити, передбачені п.5.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 № 254, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880.

71. Втім, виписку з особового рахунку, яка вміщує записи про операцію, здійснену протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і беззаперечно могла б підтвердити здійснення господарської операції та існування боргу, надано місцевому суду не було. Згідно архівних даних операційних систем ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива", у клієнта ПрАТ "Компанія "Райз" по рахунку № НОМЕР_1 (980) за період з дати відкриття 08.02.2011 по дату закриття 29.07.2019 рух коштів відсутній.

72. Таким чином, виходячи з принципу "вірогідності доказів" у сукупності з застосуванням підвищеного стандарту доказування, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що долучені до заяви про визнання кредиторських вимог ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн., докази (пункт 4.1. цієї Постанови) з більшою вірогідністю не підтверджують реальність перерахування грошових коштів, а також розмір заявлених грошових вимог, і доводи касаційної скарги кредитора зазначеного висновку судів попередніх інстанцій не спростовують.

Щодо доводів касаційної скарги

73. Як вже зазначалось, в касаційній скарзі кредитор, крім іншого, посилався, як на підставу касаційного оскарження, на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України.

74. За змістом пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

75. Для касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення з наведеної підстави наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

76. Суд звертає увагу, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні правовідносини.

77. Верховний Суд неодноразово наголошував, що підставою для касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України є неврахування висновку саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

78. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.

79. Проаналізувавши обставини правовідносин у цій справі та у справах, на постанови в яких посилається скаржник, шляхом співставлення їх суб`єктів, об`єктів та юридичного змісту, колегія суддів дійшла висновку, що правовідносини у справах не є подібними, тому підстави для врахування позицій Верховного Суду, викладених у постановах відсутні.

80. Відтак, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції. За своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

81. Порушень норм процесуального права, які б призвели до прийняття апеляційним господарським судом по суті невірного рішення або є підставами для обов`язкового скасування оскарженого судового рішення (частина 1 статті 310 ГПК України), колегією суддів під час касаційного провадження не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

82. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

83. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (стаття 309 ГПК України).

84. З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 (в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ПСП ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі № 910/628/20 залишити без змін як таких, що прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо судових витрат

85. У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення (в оскаржених частинах), суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.04.2024 (в частині відмови у визнанні кредиторських вимог Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка на суму 4 725 273,40 грн.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 у справі № 910/628/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді О.В. Васьковський

В.Г. Пєсков