ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

18.03.2025м. ДніпроСправа № 904/3276/24

За позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27) в інтересах держави в особі

позивача 1: Широківської селищної ради (53700, Дніпропетровська область, Криворізький район, смт Широке, вул. Соборна, буд. 107),

позивача 2: Виконавчого комітету Широківської селищної ради (53700, Дніпропетровська область, Криворізький район, смт Широке, вул. Соборна, буд. 107)

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності договору

Суддя Дичко В.О.

Секретар судового засідання Жукова К.Д.

Представники:

від прокуратури: Ємельянов В.А. (службове посвідчення № 080251 від 18.11.2024)

від позивача 1: не з`явився

від позивача 2: не з`явився

від відповідача: Брожко Н.І., адвокат (ордер серії АІ № 1820315 від 11.02.2025)

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Широківської селищної ради та Виконавчого комітету Широківської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про закупівлю № 13-12/2023 від 19.12.2023, укладеного між Виконавчим комітетом Широківської селищної ради та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Широківської селищної ради отриманих за цим договором грошових коштів у сумі 650 000 гривень.

Судові витрати прокуратура просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані статтями 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, а також умислом ОСОБА_1 на привласнення бюджетних коштів у сумі 650 000 гривень.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2024 у справі №904/3276/24 повернуто без розгляду позовну заяву (з доданими документами) керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Широківської селищної ради та Виконавчого комітету Широківської селищної ради до ОСОБА_1 .

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 задоволено апеляційну скаргу керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області, скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2024, справу № 904/3276/24 передано на розгляд Господарському суду Дніпропетровської області на стадію вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/3276/24, підготовче засідання призначено на 18.02.2025 о 12:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 відкладено підготовче засідання у справі № 904/3276/24 на 18.03.2025 об 11:30 год.

21 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від представниці відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представниця ОСОБА_1 зазначає, що відповідачем у справі має бути саме та особа, з якою дійсно існує юридичний спір. Указує, що стороною договору про закупівлю № 13-12/2023 від 19.12.2023 є фізична особа, а не фізична особа підприємець. Зазначає, що ОСОБА_1 отримав оплату на рахунок НОМЕР_1 , за яким відповідно до п. 5 постанови Національного банку України від 11.09.2017 № 89 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» грошові кошти може отримати лише фізична особа. Указує, що відповідач, як фізична особа підприємець, не здійснює таку діяльність, як торгівля автотранспортними засобами, оскільки у ОСОБА_1 відсутній КВЕД (Класифікації видів економічної діяльності) у групі 45.1. При цьому транспортний засіб куплений відповідачем для власних потреб за власні кошти. Таким чином, представниця ОСОБА_1 вважає, що зазначені факти вказують на те, що суб`єктний склад спірного договору і характер правовідносин не свідчать про господарський характер спірних правовідносин, а справа не відноситься до юрисдикції господарського суду.

26 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив. Прокурор наполягає, що правовідносини, які склались між сторонами, мають господарський характер, тому позов, пред`явлений до ОСОБА_1 як фізичної особи, з якою укладено спірний договір про закупівлю, має вирішуватись у господарському порядку.

11 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від представниці відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Представниця ОСОБА_1 наполягає, що наявність у відповідача статусу фізичної особи підприємця не свідчить про те, що справа має розглядатись господарським судом, оскільки договір укладено саме з фізичною особою.

У підготовчому засіданні 18.03.2025 представниця відповідача, присутня в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, наполягала на задоволенні клопотання про закриття провадження у справі, викладеному у відзиві на позовну заяву від 21.02.2025 та запереченнях на відповідь на відзив від 11.03.2025 року.

Прокурор, присутній у підготовчому засіданні в залі суду, заперечив проти зазначеного клопотання та наполягав, що спір підсудний саме господарському суду.

Розглянувши клопотання представниці ОСОБА_1 адвоката Брожко Наталії Ігорівни про закриття провадження у справі, викладеному у відзиві на позовну заяву від 21.02.2025 та запереченнях на відповідь на відзив від 11.03.2025, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» містить таку складову, як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Разом з тим, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду в господарських судах, чітко визначені приписами ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Наведене свідчить про те, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокуратура посилається на договір про закупівлю №13-12/2023 від 19.12.2023, укладений між Виконавчим комітетом Широківської селищної ради (замовник) та фізичною особою Уросовим Вадимом Володимировичем (виконавець).

Разом з тим, суд зазначає, що в матеріалах справи № 904/3276/24 наявний договір комісії № 7877/23/1/024938 від 27.10.2023 (а.с. 31), за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу вживаного транспортного засобу.

Указаний транспортний засіб Уросов Вадим Володимирович придбав відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7877/23/1/024938 від 28.10.2023 (а.с. 29), який укладено між Фізичною особою підприємцем Архиповим Аркадієм Вікторовичем та ОСОБА_1 .

Суд звертає увагу, що спірний договір про закупівлю та договір купівлі-продажу, за яким відповідач набув право власності на транспортний засіб, укладені Уросовим Вадимом Володимировичем саме як фізичною особою.

Згідно зі ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб`єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

На підставі ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:

1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;

2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

На підставі ч. 1 ст. 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно зі ст. 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Цивільного кодексу України фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Таким чином, особливістю правового статусу людини є її здатність бути учасником цивільних відносин у силу її цивільної правоздатності, а здійснюючи підприємницьку діяльність - також бути учасником господарських відносин, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків) у зв`язку з реєстрацією відповідно до закону як підприємець.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Це право закріплено також в абз. 1 ч. 1 ст. 50 Цивільного кодексу України, відповідно до якого право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Отже, людина, яка зареєструвалась підприємцем, вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення своїх цивільних прав, обираючи в залежності від спрямованості волевиявлення та мети, з якою такі права здійснюються, реалізуючи їх у межах господарської діяльності чи для задоволення інших майнових потреб як учасника цивільних відносин.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих нормами Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з таких правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала би вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Предметом позову є вимоги прокуратури про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності у вигляді стягнення грошових коштів.

Причиною виникнення спору є, за твердженням прокуратури, факт внесення недостовірних відомостей щодо предмета закупівлі та його ринкової вартості, що спричинило реалізацію за договором про закупівлю № 13-12/2023 від 19.12.2023 товару, який не відповідає умовам договору.

Звертаючись із позовом до суду, прокуратура прагне захистити порушені інтереси держави в особі Широківської селищної ради та Виконавчого комітету Широківської селищної ради.

Відповідач набув право власності на транспортний засіб як фізична особа на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, предмет спору не пов`язаний із здійсненням Уросовим Вадимом Володимировичем господарської діяльності з використанням транспортного засобу, а лише є реалізацією цивільної правоздатності фізичної особи на власний розсуд розпоряджатися наявним правом власності на придбане майно.

Набуття статусу фізичної особи підприємця не означає, що всі наступні правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з його участю належать до господарських. Фізична особа, яка зареєструвалась підприємцем, продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, реалізуючи належне на праві власності майно.

Із поданих сторонами доказів та пояснень, наданих у підготовчому засіданні, суд не встановив обставин, які би доводили, що відповідач набув право власності на транспортний засіб з метою здійснення підприємницької діяльності.

Отже, спір між сторонами виник не у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Оскільки спір між сторонами не пов`язаний із здійсненням господарської діяльності, суд дійшов висновку, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За характером спірних правовідносин та суб`єктним складом учасників спір між сторонами не підвідомчий господарському суду. Спір між сторонами виник із цивільних правовідносин та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З огляду на вищевикладене, оскільки провадження у справі закрито, підлягає поверненню Дніпропетровській обласній прокуратурі з Державного бюджету України судовий збір у сумі 10 222,40 грн, сплачений при зверненні до суду з позовом на підставі платіжної інструкції № 2183 від 12.07.2024 року.

Керуючись ст.ст. 1-4, 20, 86, 123, п. 1 ч. 1 ст. 231, ст.ст. 232-235 Господарського процесуального кодексу України, п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представниці ОСОБА_1 - адвоката Брожко Наталії Ігорівни про закриття провадження у справі, викладене у відзиві на позовну заяву (вх. № 7746/25 від 21.02.2025) та запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 10328/25 від 11.03.2025) - задовольнити.

2. Провадження у справі № 904/3276/24 за позовною заявою керівника Криворізької південної окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Широківської селищної ради, Виконавчого комітету Широківської селищної ради до Уросова Вадима Володимировича про визнання недійсним договору про закупівлю та застосування наслідків недійсності договору закрити.

3. Роз`яснити Криворізькій південній окружній прокуратурі Дніпропетровської області, що розгляд справи віднесено до цивільної юрисдикції.

4. Роз`яснити, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

5. Повернути Дніпропетровській обласній прокуратурі (49044, Дніпропетровська область, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, буд. 38, ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 10 222,40 грн (десять тисяч двісті двадцять дві гривні 40 копійок), сплачений на підставі платіжної інструкції № 2183 від 12.07.2024, копія якої залишається в матеріалах справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення, може бути оскаржена у строк та в порядку, встановлені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повна ухвала суду складена 20.03.2025.

Суддя В.О. Дичко