номер провадження справи 18/126/24-27/241/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 Справа № 908/1788/24

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С. при секретарі судового засідання Вака В.С., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» (вул. Каштанова, буд. 54, м. Кагарлик, Кагарлицький район, Київська область, 09201, ідентифікаційний код юридичної особи 32010004)

до відповідача: Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» (вул. Патріотична, буд. 56-А, кв. 38, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код юридичної особи 31921048)

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

за участю представників

від позивача: Фоменко М.С., адвокат, ордер серія АІ № 1516591 від 17.06.2024, в режимі відеоконференцзв`язку

від відповідача: Заматов Р.В., довіреність № 659 від 22.03.2024, в режимі відеоконференцзв`язку

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6, укладеного приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна». Згідно інформації з ЄДРЮОФОПГФ 31.05.2024 до реєстру внесено запис про припинення юридичної особи ТОВ «АГРІЇ Україна» за її рішенням.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2024 справу № 908/1788/24 передано на розгляд судді Левкут В.В.

Ухвалою суду від 03.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 908/1788/24, присвоєно справі номер провадження 18/126/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

12.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» поданий до суду відзив на позовну заяву.

13.08.2024 Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подана до суду заява, про долучення платіжних інструкцій про оплату позивачем боргу після укладання договору про відступлення вимоги.

21.08.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» подана до суду відповідь на відзив.

26.08.2024 Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» за допомогою підсистеми «Електронний суд» подані до суду заперечення (на відповідь на відзив).

Ухвалою від 17.10.2024 постановлено розглядати справу № 908/1788/24 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 06.11.2024 о 09 год. 30 хв. Ухвалою від 06.11.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 10.12.2024 об 10:00.

На підставі доповідної записки помічника судді Гук І. справу № 908/1788/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ, у зв`язку із перебуванням судді Левкут В.В. у відпустці по вагітності та пологам з 02.12.2024 по 06.04.2025.

Враховуючи, що суддя Левкут В.В. знаходиться у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами з 02.12.2024 по 06.04.2025, проведено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1788/24 (розпорядження № П-379/24 від 04.12.2024).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2024 справу № 908/1788/24 передано для розгляду судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 09.12.2024 прийнято справу № 908/1788/24 до розгляду означеним складом суду, присвоєно справі номер провадження 18/126/24-27/241/24, розглядати справу визначено за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 09.01.2025 об 11 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 06.01.2025 задоволено заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» адвокат Фоменко М.С. та представника Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» Заматова Р.В. про проведення судового засідання 09.01.2025 об 11 год. 00 хв. в режимі відеоконференції у справі 908/1788/24 поза межами суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні 09.01.2025 судом в порядку ст. 183 Господарського процесуального кодексу України оголошено протокольну ухвалу про перерву в підготовчому судовому засіданні до 27.01.2025 о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 27.01.2025 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті на 12.02.2025. Також, вказаною ухвалою суду запропоновано сторонам до 12.02.2025 надати суду: оригінали документів в обґрунтування своїх доводів та заперечень для дослідження під час судового розгляду справи по суті в порядку статті 210 ГПК України, у тому числі: договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021, договору про відступлення права вимоги № 6 від 04.03.2024, довіреності № 703 від 10.10.2023 на представника Ізмайлова Дмитра Леонідовича.

10.02.2025 на адресу суду від Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» надійшла заява, відповідно до якої відповідачем направлені до суду: оригінал договору відступлення права вимоги № 6 від 04.03.2024; оригінал акту приймання-передачі документів до Договору відступлення права вимоги № 6 від 04.03.2024; оригінал довіреності № 703 від 10.10.2023; копія виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб.

11.02.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» подана до суду заява про продовження встановленого судом процесуального строку та відкладення розгляду справи, у якій останній просить суд продовжити позивачу на два тижні встановлений ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.01.2025 процесуальний строк для надання до суду оригіналів документів в обґрунтування своїх доводів та заперечень для дослідження під час судового розгляду справи по суті в порядку ст. 210 ГПК України, а судове засідання з розгляду справи по суті, призначене на 12.02.2025, відкласти на іншу дату, про що повідомити учасників справи.

12.02.2025 суд розпочав розгляд справи по суті.

12.02.2025 представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання, був попереджений належним чином.

12.02.2025 в судовому засіданні, суд в порядку ст. 208 Господарського процесуального кодексу України заслухував вступне слово відповідача.

Ухвалою суду від 12.02.2025 відкладено розгляд справи по суті, засідання суду призначено на 12.03.2025, в порядку статті 216 ГПК України, у зв`язку з неявкою представника позивача у справі.

20.02.2025 на адресу суду від Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» надійшла заява, відповідно до якої відповідачем направлені до суду: оригінал договору купівлі-продажу № № 21HX47/КВКН від 26.02.2021 на 5 сторінках.

28.02.2025 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» надійшла заява, відповідно до якої відповідачем направлені до суду: оригінал договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 HX 47/КВКН між ТОВ «АГРІЇ Україна» та ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» на 5 аркушах; оригінал Додатку (Специфікації) №1 НП від 26.02.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №2 НП від 24.03.2021р. до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 2 аркушах; оригінал Додатку (Специфікації) №3 НК від 29.03.2021 до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №4 НП від 29.03.2021 до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №5 НК від 29.03.2021 до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №6 НК від 31.03.2021 до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №7 НК від 01.04.2021 до договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №8 НП від 01.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №9 НП від 02.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №11 НК від 05.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №12 НП від 07.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №13 ЗК від 08.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №15 ЗК від 09.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №19 НК від 15.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №20 НП від 16.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №21 НК від 16.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №22 НП від 21.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал Додатку (Специфікації) №23 ЗК від 22.04.2021 до договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 26.02.2021 № АІ000002073 на суму 605 894,40грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 26.03.2021 № АІ000004666 на суму 2,26грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 26.03.2021 № АІ000004704 на суму 790 791,62грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 26.03.2021 № АІ000004818 на суму 2 589 230,84грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 29.03.2021 № АІ000005167 на суму 248 470,41грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 29.03.2021 № АІ000005237 на суму 3 074 406,72грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 31.03.2021 № АІ000006103 на суму 547 538,53грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.04.2021 № АІ000006004 на суму 361 497,76грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.04.2021 № АІ000006101 на суму 73 809,24грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01,04.2021 № АІ000006104 на суму 207 035,40грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.04.2021 № АІ000006105 на суму 678 639,66грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.04.2021 № АІ000006106 на суму 131 681,76 грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.04.2021 № АІ000006107 на суму 1 272 389,90грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 05.04.2021 № АІ000006833 на суму 72 476,98грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 08.04.2021 № АІ000007784 на суму 148 700,57грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 13.04.2021 № АІ000008832 на суму 187 501,91грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 14.04.2021 № АІ000009138 на суму 1 998 665,97грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 15.04.2021 № АІ000009204 на суму 1 664 737,92грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 16.04.2021 № АІ000009551 на суму 48 290,17грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 16.04.2021 № АІ000009627 на суму 169 089,82грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 16.04.2021 № АІ000009637 на суму 8 454,49грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 17.04.2021 № АІ000009759 на суму 189 316,24грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 20.04.2021 №АІ000010101 на суму 105 013,05грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 20.04.2021 № АІ000010103 на суму 106 533,17грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010568 на суму 17,27грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010574 на суму 52 010,03грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010575 на суму 9 841,23грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010576 на суму 330 696,08грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010577 на суму 210 935,82грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010615 на суму 142 144,55грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010617 на суму 1 779 179,08грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 22.04.2021 № АІ000010618 на суму 80 385,50грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 27.04.2021 № АІ000011392 на суму 121 867,46грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 27.04.2021р. № АІ000011410 на суму 145 303,83грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.05.2021 № АІ000012441 на суму 216 075,05грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 01.05.2021 № АІ000012442 на суму 36 012,51грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 05.05.2021 № АІ000012747 на суму 3,42грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 12.05.2021 № АІ000013824 на суму 97 304,02грн. на 1 аркуші; оригінал видаткової накладної від 18.05.2021 № АІ000014643 на суму 2,28грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 09.03.2021 № 7542 на суму 232 394,40грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 25.03.2021 № 7948 на суму 1 014 007,41грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 29.03.2021 № 8040 на суму 1 027 077,11грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 30.03.2021 № 8078 на суму 542 521,17 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 31.03.2021 № 8115 на суму 90 568,92грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 31.03.2021 № 8118 на суму 207 035,40грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 01.04.2021 № 8169 на суму 462 303,26 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 05.04.2021р. № 8250 на суму 72 476,98грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 05.04.2021 № 8293 на суму 91 300,87грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 07.04.2021 № 8388 на суму 44 610,17 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 08.04.2021 № 8416 на суму 48 290,17 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 09.04.2021 № 8428 на суму 1 161 020,54 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 09.04.2021 № 8430 на суму 63 212,39 грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 15.04.2021 № 8677 на суму 63 280,75грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 16.04.2021 № 8702 на суму 213 035,35грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 16.04.2021 № 8703 на суму 117 495,59грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 16.04.2021 № 8705 на суму 177 544,31грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 16.04.2021 № 8719 на суму 189 316,24грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 19.04.2021 № 8738 на суму 533 758,91грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 21.04.2021 № 8833 на суму 80 385,50грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 26.04.2021 № 8933 на суму 80 151,39грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 07.05.2021 № 9189 на суму 373 500,00грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 27.10.2021 № 12889 на суму 384 469,42грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 16.11.2021 № 13300 на суму 500 000,00грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 30.12.2021 № 14169 на суму 141 054,05грн. на 1 аркуші; платіжна інструкція від 21.01.2022 № 14432 на суму 500 000,00грн. на 1 аркуші; оригінал угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 236 550,00грн. між ТОВ «АГРІЇ Україна» та ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» на 1 аркуші; оригінал акту приймання - передачі від 14.04.2021 ТОВ «АГРІЇ Україна» фінансової аграрної розписки від 17.12.2020, боржником за якою є ПП «ЗАХІД-ЦЕНТР АГРО», на загальну суму - 1936136,30грн. на 1 аркуші; оригінал акт приймання-передачі від 14.04.2021 ТОВ «АГРІЇ Україна» фінансової аграрної розписки від 08.10.2020, боржником за якою є СТОВ «СЛАВУТИЧ», на загальну суму 4059504,37грн. на 1 аркуші; оригінал акту приймання-передачі від 01.06.2021 ТОВ «АГРІЇ Україна» фінансової аграрної розписки від 02.04.2021 №357, боржником за якою є С(Ф)Г «Греков», на загальну суму 5000000,00грн. на 1 аркуші.

12.03.2025 за допомогою підсистеми «Електронний суд» Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» подана до суду заява, у якій останній повідомляє що Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» подало заяву про визнання кредиторських вимог до СФГ «Греков» на 1,8 млн. грн.

Судове засідання 12.03.2025 проводилось в режимі відеоконференцзв`язку.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України, суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). За заявою будь-кого з учасників справи або за ініціативою суду повне фіксування судового засідання здійснюється за допомогою відеозаписувального технічного засобу (за наявності в суді технічної можливості та за відсутності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу).

12.03.2025 суд в порядку ст. 208 ГПК України заслухав вступне слово позивача.

Представник позивача підтримує позовні вимоги, просить суд визнати недійсним договір про відступлення права вимог від 04.03.2024 № 6, укладеного між приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна», оскільки вказаний договір не відповідає ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, що є підставою його недійсності відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України. Вказує, що предметом договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 №6 не може бути неіснуюча грошова заборгованість ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» перед ТОВ «АГРІЇ Україна» за договором поставки купівлі - продажу №21HX47/КВКН від 26.02.2021, Зазначає, що Господарський суд Київської області у рішенні від 11.04.2023 у справі №911/1795/22 констатував, що: ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу №21НХ47/КВКН від 26.02.2021 (п. 6.1 рішення); ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» належним чином виконав свої зобов`язання за договором купівлі - продажу №21НХ47/КВКН від 26.02.2021, та також суд дійшов висновку, що у ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ», за своєю суттю, існує перед позивачем зобов`язання, пов`язане з іншим правочином, а саме: фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником с Селянське (фермерське) господарство «Греков» (п.6.2 рішення). Вважає, що у позивача відсутня грошова заборгованість перед ТОВ «АГРІЇ Україна» за договором купівлі - продажу № 21HX47/КВКН від 26.02.2021, як наслідок, предметом договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 №6 не може бути неіснуюча заборгованість боржника за договором купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21НХ47/КВКН. Вказує, що предметом оспорюваного договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 №6 є уступка права вимоги за рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1795/22, за яким з ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» - як попереднього кредитора - на користь ТОВ «АГРІЇ Україна» стягнуто не лише суму заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021р. №357, боржником за якою є С(Ф)Г «Греков», в сумі 1 800 050грн., а й судові витрати по справі - 27 001,35грн. та витрати за на професійну правничу допомогу - 5 633,60грн, при цьому п. 1.2 договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 №6 відповідач (новий кредитор) набуває право вимагати від позивача (боржника) належного виконання саме рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1795/22 про стягнення 1 872 051,35грн., (основна сума боргу - 1 800 050,00грн., судовий збір - 27 001,35грн.). Звертає увагу на те, що при укладенні договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6 ПП «БВК КОМПАНІЯ» та ТОВ «АГРІЇ Україна», не замінюючи кредитора у зобов`язанні (заміну кредитора у фінансовій аграрній розписці від 02.04.2021 №357, боржником за якою є С(Ф)Г «Греков»; заміни сторони у справі її правонаступником тощо) в порядку, передбаченому чинним законодавством, фактично замінили стягувана на стадії виконання судовою рішення, незважаючи на те, що уступка прав стягувана за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Вказує, що сплата суми судового збору визначеного рішенням суду не є зобов`язанням у розумінні положень ст.509 ЦК України, а отже не може бути предметом відступлення за договором.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог позивача. Зазначає, що борг виник не на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21НХ47/КВКН, тому що він не породжує у сторін зобов`язань по поставці товару і зобов`язань його оплати, він лише формує загальні правила для сторін для досягнення цілей, для яких такий договір укладався. Вказує, що зобов`язання по оплаті товару виникли на підставі специфікацій і видаткових накладних, про поставку товару ТОВ «АГРІЇ Україна» позивачу, підписані обома сторонами, про які не було зазначено у позові і які не були додані до позову. Звертає увагу на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21НХ47/КВКН, товар позивачу було поставлено на підставі 39 видаткових накладних (додаються) на загальну суму 18501946,92 грн, за які він повинен був розрахуватися, враховуючи, що позивач розрахувався за поставлений товар частково, було подано позов, який рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі № 911/1795/22 було задоволено та стягнуто з позивача 1 800 050,00 грн. Вказує, що вказаним рішення господарський суд констатував, що позивач має право задовольнити свої вимоги за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков», за рахунок попереднього кредитора, а саме: відповідача, та встановив що залишок заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков», станом на 11.04.2023, становить 2 800 050,00 грн, тож, сума у розмірі 1 800 050,00 грн, яка заявляється до стягнення позивачем, що дорівнює неоплаченому залишку за договором купівлі-продажу №21НХ47/КВКН від 26.02.2021, що є меншою за залишок заборгованості Селянського (фермерського) господарства «Греков» за фінансовою аграрною розпискою, а тому є такою, що підлягає стягненню з відповідача. Вказує, що фінансова аграрна розписка від 02.04.2021 № 357 по справі не була документом, на підставі якого виникли вимоги у розмірі 1,8 млн. грн., а була одним з розрахункових документів по оплаті за поставлений товар по Договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21НХ47/КВКН. Звертає увагу на те, що навіть, якщо виключити фінансова аграрна розписка від 02.04.2021 № 357 як доказ по справі, то право стягнення боргу в ТОВ «АГРІЇ Україна» не зникає, оскільки заборгованість існує саме по Договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021, а не по фінансово аграрній розписці від 02.04.2021 № 357, як стверджує позивач. Зазначає, що зобов`язання позивача по Договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 не були ним виконані належним чином як на момент ухвалення судами першої і другої інстанцій своїх рішень у справі №911/1795/22, так і в момент (на дату) укладання договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6, оскільки грошовий борг позивача перед ТОВ «АГРІЇ Україна» (первісний кредитор) реально існував, та доказів про грошову оплату боргу по Договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 станом на дату укладання договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6 позивачем не надано суду в даній справі, оскільки їх фізично не існує. Звертає увагу, на те що позивач добровільно і повністю виконав рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1795/22, сплативши відповідачу всю суму стягнутих коштів, права вимоги на стягнення якої були передані відповідачу по договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6. Зазначає, що після укладання договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6 відповідач подав заяву про заміну стягувача, та ухвалою Господарського суд Київської області від 07.06.2024 по справі № 911/1795/22 заява задоволена, змінено стягувача ТОВ «АГРІЇ Україна» на правонаступника Приватне підприємство «БВК Компанія» у наказі Господарського суду Київської області від 09.04.2024 по справі № 911/1795/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Експерт» на користь ТОВ «АГРІЇ Україна» 1 800 050 грн. 00 коп. основного боргу, 27 001 грн. 35 коп. судового збору. Зазначає, що виходячи із приписів Цивільного кодексу України посилання у договорі про відступлення права вимоги на рішення суду не породжує для сторін прав і обов`язків і не може бути підставою для недійсності договору в цілому. Також, зазначає, що ані Цивільним кодексом України, ані закони України не забороняють передавати вимогу у вигляді стягнення судового збору.

Також, відповідач повідомив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» подало заяву про визнання кредиторських вимог до СФГ «Греков» на 1,8 млн. грн. Зазначає, що свої вимоги відповідач обґрунтував тим фактом, що ТОВ «АГРІЇ Україна» відступила свої вимоги до ПП «БВК КОМПАНІЯ» у розмірі 1,8 млн грн, які виникли на підставі договору купівлі-продажу від 26.02.2021 № 21НХ47/КВКН, який було укладено між боржником (ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ») та первісним кредитором (ТОВ «АГРІЇ Україна»), а ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» свої зобов`язання перед ПП «БВК КОМПАНІЯ» виконала сплатив заборгованість в повному обсязі, отже враховуючи, що ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» виконало зобов`язання по договору купівлі - продажу від 26.02.2021 № 21 НХ 47/КВКН, які повинен був виконати СФГ «Греков», то ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» має право вимоги до СФГ «Греков» на 1,8 млн грн.

Згідно до статті 210 ГПК України, суд дослідив оригінали документальних доказів, які надані сторонами.

Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, суд вийшов з нарадчої кімнати та згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення, повідомив строк виготовлення повного тексту рішення та роз`яснив порядок і строк його оскарження.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна», далі Продавець і Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ», далі Покупець, укладено договір купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021. Продавцем, на виконання умов пункту 1.1. договору купівлі-продажу №21НХ47/КВКН від 26.02.2021 відповідно до специфікацій поставлений покупцю (відповідачу) товар, всього на суму 18501946,92 грн.

Специфікації є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 та містять інформацію щодо найменування товару, його кількості, вартості та строків оплати.

Поставки товару за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 відбувались на підставі таких специфікацій: № 1 НП від 26.02.21, по якій останній день сплати 02.03.2021, № 2 НК від 24.03.21, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 3 НК від 29.03.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 4 НП від 29.03.2021, по якій останній день сплати 31.03.2021, № 5 НК від 29.03.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № НК від 31.03.21, по якій останній день сплати 15.11.2021, № 7 НК від 01.04.2021, по якій останній день сплати 15.11.2021, № 8 НП від 01.04.2021, по якій останній день сплати 05.04.2021, № 9 НП від 02.04.2021, по якій останній день сплати 16.04.2021., № 11 НК від 05.04.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021; № 12 НП від 07.04.21, по якій останній день сплати 08.04.2021, № 13 ЗК від 08.04.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 15 ЗК від 09.04.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 19 НК від 15.04.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 20 НП від 16.04.2021, по якій останній день сплати 16.04.2021, № 21 НК від 16.04.2021, по якій останній день сплати 30.10.2021, № 22 НП від 21.04.2021, по якій останній день сплати 21.04.2021, № 23 ЗК від 22.04.21, по якій останній день сплати 30.10.2021.

У пункті 2.4. договору купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 сторони за договором узгодили, що оплата по даному Договору здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Продавця на підставі умов даного Договору або на підставі рахунку-фактури. Рахунок-фактура дійсний протягом 3-х календарних днів з дня його виписки (включно). Датою оплати вважається дата зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок Продавця. В платіжному документі Покупець зобов`язаний зазначити в призначенні платежу номер та дату видаткової накладної, якщо він здійснює оплату за вже поставлений Товар, або номер та дату рахунку-фактури, якщо він здійснює попередню оплату за Товар. Відсутність виписаного Продавцем рахунку-фактури не звільняє Покупця від оплати за Товар. В іншому випадку, та Покупець надає на це безвідкличну та безумовну згоду, підписанням цього Договору, Продавець зараховує суму оплати на власний розсуд для погашення загальної заборгованості Покупця по всім іншим зобов`язанням. Якщо у Покупця існує прострочена дебіторська заборгованість, то платіж, незалежно від його призначення, зараховується в першу чергу, на погашення існуючої простроченої дебіторської заборгованості. За окремою домовленістю Сторін розрахунки по Договору можуть також проводитись із застосуванням векселя, аграрної розписки, інших платіжних інструментів, передбачених чинним законодавством.

Як встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі № 911/1795/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024, оплати за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 частково зараховувались Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» за отриманими від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» фінансовими аграрними розписками, зокрема:

- 1936136,30 грн. зараховані позивачем в оплату зобов`язань за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 за фінансовою аграрною розпискою від 17.12.2020, за якою боржником є Приватне підприємство «Захід-Центр Агро» та яка була передана відповідачем позивачу за актом приймання-передачі фінансової аграрної розписки 14.04.2021;

- 3918450,32 грн. зараховані позивачем в оплату зобов`язань за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 за фінансовою аграрною розпискою від 08.10.2020, за якою боржником є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Славутич» та яка була передана відповідачем позивачу за актом приймання-передачі фінансової аграрної розписки 14.04.2021;

- 2199950,00 грн. зараховані позивачем в оплату зобов`язань за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021 за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков» та яка була передана відповідачем позивачу за актом приймання-передачі фінансової аграрної розписки 01.06.2021.

Залишок основної суми боргу відповідача за договором за поставлений за Специфікацією 13 товар склав 1800050,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2024 у справі № 911/1795/22 зазначено наступне: «Замінити стягувача ТОВ «Агрії Україна» на правонаступника Приватне підприємство «БВК Компанія» у наказі Господарського суду Київської області від 09.04.2024 у справі про стягнення з ТОВ «Агро Експерт» на користь ТОВ «Агрії Україна» 1 800 050грн.00коп. основного боргу, 27001,35 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі № 911/1795/22, суд зазначає, що аграрна розписка є специфічним видом правочину, який має спеціальне законодавче врегулювання Закон України «Про аграрні розписки». Аграрна розписка є окремим правочином, товаророзпорядчим документом, який установлює безумовне зобов`язання боржника сплатити грошову суму, забезпечене заставою майбутнього врожаю. Аграрна розписка може містити крім іншого відповідальність за її невиконання та інші положення, що не суперечать законодавству. Аграрну розписку виконують незалежно від виконання договору поставки (чи іншого), на підставі якого у кредитора виникає зустрічне зобов`язання, її може бути відступлено іншому кредитору. Взаємні права та обов`язки між сторонами виникають саме на підставі виданої аграрної розписки, що, будучи нотаріально посвідченою, є окремим видом правочину.

Статтею 13 Закону України «Про аграрні розписки» визначається, що у разі якщо кредитор за аграрною розпискою отримав аграрну розписку від попереднього кредитора за аграрною розпискою шляхом вчинення напису про передачу, він має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна такого попереднього кредитора або будь-якого з попередніх кредиторів, які розташовані вище його імені у списку передавальних написів, якщо в тексті передавального напису аграрної розписки не міститься застереження «без поруки».

Суд зауважує, що текст передавального напису аграрної розписки від 01.06.2021, яким позивачу передано права за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков», не містить застереження «без поруки».

Суд відзначає, що у юридичній практиці широко застосовується принцип «jura novit curia», або ж «суд знає закон». Суд згідно з принципом jura novit curia під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17).

При цьому, суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі 917/1739/17). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц).

Суд зауважує, що саме на нього покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Таким чином, суд констатує, що позивач має право задовольнити свої вимоги за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков», за рахунок попереднього кредитора, а саме: відповідача. Залишок заборгованості за фінансовою аграрною розпискою від 02.04.2021, за якою боржником є Селянське (фермерське) господарство «Греков», станом на 11.04.2023, становить 2800050,00 грн. Тож, сума у розмірі 1800050,00 грн., яка заявляється до стягнення позивачем, що дорівнює неоплаченому залишку за договором купівлі-продажу № 21НХ47/КВКН від 26.02.2021, що є меншою за залишок заборгованості Селянського (фермерського) господарства «Греков» за фінансовою аграрною розпискою, а тому є такою, що підлягає стягненню з відповідача.

Окрім цього, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до статті 13 Закону України «Про аграрні розписки», якщо попередній кредитор за аграрною розпискою виконає зобов`язання за аграрною розпискою за рахунок власного майна, до нього переходять права кредитора за аграрною розпискою.».

Даний висновок Господарського суду Київської області у справі 911/1795/22 погодився і Північний апеляційний господарський суд м. Києва, постановою від 05.02.2024 залишив рішення без змін.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.06.2024 у справі № 911/1795/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» 1800050,00 грн. ( основного боргу, 27001,35 грн. судового збору за подання позову та 5633,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 у справі №911/1795/22 - без змін.

09.04.2024 на виконання рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 у справі № 911/1795/22 Господарським судом Київської області виданий наказ на примусове виконання рішення суду, яке набрало законної сили 05.02.2024.

04.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна», далі Первісний кредитор, та Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ», далі Новий кредитор, було укладено договір про відступлення права вимоги № 6 відповідно до п. 1.1. якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор набуває (приймає) на себе право вимоги від Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ», далі Боржник, виконання зобов`язання щодо сплати грошових коштів, які виникли на підставі: договору купівлі-продажу № 21 НХ 47/КВКН від 26.02.2021, який було укладено між Боржником і Первісним кредитором ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ», і на підставі рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023 по справі № 911/1795/22, в загальному розмірі 1 827 051,35 грн., яка складається з: основного боргу 1 800 050 грн. та суми судового збору - 27 001,35 грн. До Нового кредитора переходять права Первісного кредитора у зобов`язанні за основним договором в обсязі і на умовах, що існують на момент укладання цього договору. У відповідності до ст. 52 ГПК України Новий кредитор має беззаперечне право після набрання цим Договором чинності звернутись до Господарського суду Київської області із заявою про заміну сторони у судовій справі № 911/1795/22, шляхом залучення нового кредитора до вказаної судової справи як правонаступника первісного кредитора на підставі даного договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги № 6 за цим договором Новий кредитор набуває право замість первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів в сумі 1 827 051,35 грн. на умовах, що існують на дату укладення даного договору.

Згідно п. 1.3. Договору про відступлення права вимоги № 6 до Нового кредитора також переходить право на стягнення з боржника за порушення ним основного договору штрафних санкцій, відсотків річних, інфляційних втрат та інших сум, передбачених законом та/або основним договором.

Цей договір набуває чинності в дату підписання сторонами акту приймання-передачі документів по даному договору і діє до виконання сторонами всіх прав і обов`язків по договору (п. 8.1. Договору про відступлення права вимоги № 6).

08.03.2024 Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» та Приватним підприємством «БВК КОМПАНІЯ» підписали акт приймання-передачі документів до Договору про відступлення права вимоги № 6 від 04.03.2024, яким Новий кредитор підтвердив отримання всіх документів, зокрема: договору купівлі-продажу № 21 НХ 47/КВКН від 26.02.2021, видаткових накладних, специфікацій, платіжних доручень, копій фінансових аграрних розписок, актів передачі фінансових аграрних розписок, рішення Господарського суду Київської області від 11.04.2023.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 07.06.2024 у справі 911/1765/22 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» про заміну стягувача на його правонаступника задоволено: замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» на правонаступника - у наказі Господарського суду Київської області від 09.04.2024 по справі № 911/1795/22 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРІЇ Україна» 1 800 050,00 грн основного боргу, 27 001,35 судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 ухвалу Господарського суду Київської області від 07.06.2024 залишено без змін.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.01.2025 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 07.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі № 911/1795/22 - без змін.

У червні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із заявою про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 за нововиявленими обставинами. У заяві ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» просило суд апеляційної інстанції скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 та ухвалити нове рішення про задоволення апеляційної скарги ТОВ «Агро Експерт: рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі № 911/1795/22 закрити.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 зі справи № 911/1795/22 закрито провадження за заявою ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 за нововиявленими обставинами у справі № 911/1795/22 на підставі статті 264 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.09.2024 у справі № 911/1795/22 касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» залишена без задоволення, а ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 у справі № 911/1795/22 - без змін.

Як свідчать матеріали справи платіжними інструкціями № 14406 від 13.06.2024 на суму 500 000,00 грн, № 14423 від 14.06.2024 на суду 300 000,00 грн, № 21881 від 17.06.2024 на суму 1 027 051,35 грн, Товариство з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» сплатило на користь Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» 1 800 050,00 грн основного боргу та 27 001,35 судового збору, як зазначено у призначенні платежу «Погашення заборгованості згідно судового наказу від 09.04.2024 р. справа № 911/1765/22 з урахуванням ухвали ГС Київської області від 07.06.2024».

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.05.2024 до реєстру внесено запис про припинення юридичної особи ТОВ «АГРІЇ Україна» за її рішенням.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України, далі ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. До зобов`язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов`язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов`язань.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони с вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1-6 ст.203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин мас вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. (ч. 1 ст.204 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що - вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2 ст.215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша - заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочип може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимогизаінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути ос порені і суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статтей 3,15,16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Позивач у справі - вважає що він є заінтересованою особою, він заперечує проти дійсності договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024 № 6, оскільки:

- предметом договору про відступлення права вимоги від 04.03.2024р. № 6 не може бути неіснуюча грошова заборгованість ТОВ «АГРО ЕКСПЕРТ» перед ТОВ «АГРІЇ Україна» за договором поставки купівлі - продажу № 21 HX 47/КВКН від 26.02.2021;

- уступка прав стягувана за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена;

- сплата суми судового збору визначеного рішенням суду не є зобов`язанням у розумінні положень ст.509 ЦК України, а отже не може бути предметом відступлення за договором про відступлення права вимоги.

У відповідності до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За положеннями ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Предметом договору купівлі-продажу можуть бути різні об`єкти - які належать покупцеві і ті, які йому не належать (майбутні об`єкти або товар, якого ще в продавця немає). Це слідує з консенсуальної природи договору купівлі-продажу, головним змістом якого є виконання продавцем свого обов`язку передати предмет договору покупцеві, а для покупця - вимагати його передання. Тобто для договору купівлі-продажу не важливо те, чи має продавець предмет договору, чи існує він і чи він належить продавцеві. Важливо те, що продавець зобов`язується виконати свій обов`язок відносно предмета договору.

Якщо продавець не виконує свій обов`язок, він має відповідати перед покупцем. Тобто для продавця негативні наслідки настають саме у вигляді його відповідальності перед покупцем за невиконання договору. Сам же договір існує як домовленість між сторонами з приводу виконання продавцем обов`язку передати покупцеві предмет договору - відступити право вимоги.

Вади предмету договору, у тому числі його відсутність у продавця, не можуть впливати на дійсність договору. Це правило застосовується до всіх договірних зобов`язань. Наприклад, не впливає на дійсність договору невиконання продавцем свого обов`язку передання товару покупцеві, оскільки цей товар не було продавцю поставлено своєчасно; відсутність у виконавця робіт належного досвіду для виконання роботи, про яку домовились сторони, тощо.

У свою чергу, з норми статті 514 ЦК України про дійсну вимогу як предмет договору не може слідувати висновок про недійсність договору про відступлення права вимоги. У цій статті йдеться лише про перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ця норма не встановлює наслідків відчуження недійсної вимоги (зокрема, і у вигляді недійсності договору).

Натомість такі наслідки встановлюються статтею 519 ЦК України - однак не у вигляді недійсності договору про відступлення права вимоги, а у вигляді відповідальності первісного кредитора перед новим (як у випадку невиконання обов`язку продавця перед покупцем).

У розумінні положень статті 519 ЦК України недійсною є вимога, яка не має правової підстави: зокрема, яка ґрунтується на нікчемному правочині або оспорюваному правочині, що був визнаний судом недійсним до чи після відповідного відступлення; яка не належала первісному кредитору або на момент відступлення вже припинилася. Недійсність вимоги є вадою предмета договору, яка не може вплинути на дійсність самого договору.

Проте норми про правочини та сторони зобов`язання належать до різних інститутів цивільного права. Норми статей 512-514 ЦК України, встановлюючи підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), не визначають вимог до змісту правочину про заміну кредитора. Загалом глава 47 «Поняття зобов`язання. Сторони зобов`язання» ЦК України не регулює договірні відносини (хоча зміна суб`єктного складу зобов`язання може відбуватися на підставі правочину (договору)). Натомість у главі 47 ЦК України для цілей регулювання саме динаміки суб`єктного складу зобов`язання (а не договірних відносин між сторонами зобов`язання) законодавець встановлює правила, спрямовані на запобігання можливому порушенню прав та інтересів як кредиторів, так і боржників при заміні іншої сторони зобов`язання. У статті 519 ЦК України міститься правило щодо розподілу ризиків між первісним та новим кредитором: 1) первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги; 2) первісний кредитор не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Недійсність переданої вимоги, про яку йдеться в статті 519 ЦК України, не може ототожнюватися із недійсністю правочину в розумінні норм розділу IV «Правочини. Представництво» ЦК України. Законодавець не пов`язує питання дійсності / недійсності правочину про заміну кредитора із дійсністю вимоги, яка передається новому кредитору, і безпосередньо визначає правовий наслідок передачі права вимоги, якого не існує.

Натомість за прямою вказівкою статті 519 ЦК України первісний кредитор відповідає за недійсність вимоги перед новим кредитором. У випадку відступлення недійсної вимоги договір, на підставі якого мало бути здійснене таке відступлення, не виконується первісним кредитором, оскільки розпорядчий ефект не настає з огляду на відсутність у первісного кредитора права, що підлягає передачі.

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).

Отже, сама лише недійсність вимоги не зумовлює недійсності відповідного договору між первісним кредитором та новим кредитором. Недійсність вимоги зумовлює відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У таких випадках передання недійсної вимоги за правовою природою є невиконанням чи неналежним виконанням договору, за яким було відчужено недійсну вимогу.

Отже, недійсність вимоги не зумовлює недійсність відповідного договору, за яким була передана така вимога, а має наслідком відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором, врегульовану положеннями ЦК України.

Таким чином договір про відступлення права вимоги може бути визнаний недійсним у випадку наявності відповідної правової підстави. Наприклад, якщо такий договір укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Оскільки в цьому випадку волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру, такий правочин визнається недійсним. Причини помилки в цьому випадку ролі не грають. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. Помилка є підставою для визнання недійсними правочинів як фізичних, так і юридичних осіб. Помилку слід відрізняти від обману, який також є підставою для визнання правочину недійсним, однак наслідки такого правочину є дещо іншими (див. коментар до ст. 230). Навіть якщо помилка виникла внаслідок дій або бездіяльності іншої сторони правочину, такі дії або бездіяльність мають бути ненавмисними, інакше правочин вважатиметься таким, що вчинений під впливом обману.

Правочин, вчинений під впливом обману, належить до правочинів з вадами волі, оскільки у сторони, яка діяла під впливом обману, внутрішня воля сформувалася невірно під впливом хибних відомостей про обставини правочину, спричинених діями інших осіб. Під обманом слід розуміти навмисне введення в оману однією стороною правочину іншої сторони з метою вчинення правочину. Обман як підставу для визнання правочину недійсним слід відрізняти від помилки, що має істотне значення. Відмінності між цими правовими конструкціями полягають у наступному. Обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть. Помилка є результатом невірного уявлення про обставини правочину. При обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими й бажаними для однієї зі сторін, тоді як при помилці обидві сторони можуть невірно сприймати обставини правочину. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. Під насильством у коментованій стаття розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушення її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви: фізичне насильство (катування, биття, заподіяння болі); психічне насильство (залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким); насильство дією (викрадення дитини, пошкодження майна особи). Різновидом насильства може вважатися службовий вплив керівника на свого підлеглого з метою спонукати останнього до укладення правочину шляхом застосування дисциплінарних стягнень, звільнення, зниження винагороди, пониження в посаді тощо. Характерною рисою насильства є його незаконність, а також те, що воно є результатом активної поведінки винного. Найчастіше акт насильства становить собою кримінально карне діяння. Однак ст. 231 ЦК України безпосередньо не пов`язує недійсність правочину з вчиненням лише кримінально-карних дій. Факт насильства для визнання правочину недійсним може встановлюватися також у цивільному процесі. Отже насильство може і не підпадати під дію КК України, але воно завжди з позицій цивільного права є неправомірним. Для визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства, не обов`язково, щоб контрагент особисто здійснював насильство. Необхідно лише, щоб він знав про факт насильства і використав це на свою користь для примушення особи до вчинення правочину.

Позивачем не доведено, що договір про відступлення права вимоги № 6 від 04.03.2024 укладено під впливом помилки (частина перша статті 229 ЦК України), обману (частина перша статті 230 ЦК України), насильства (частина перша статті 231 ЦК України) тощо.

При укладенні договору сторони є вільними у виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що визначено чинним законодавством, ст. 627 ЦК України.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини, ст.21 ЦК України.

Посилання у договорі про відступлення права вимоги на рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/1795/22 від 11.04.2023 не породжує для сторін прав і обов`язків і не може бути підставою для недійсності договору в цілому.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому виконання рішень, винесених судом, є невід`ємною частиною «права на суд», адже в іншому випадку положення статті 6 Конвенції будуть позбавлені ефекту корисної дії (пункти 34, 37 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурдов проти Росії»).

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 42, 46, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРО ЕКСПЕРТ» до Приватного підприємства «БВК КОМПАНІЯ» відмовити.

Повний текст рішення оформлено та підписано 24.03.2025.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.