ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2516/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:

від позивача: Мисенко К.В.

від позивача: Сєрова О.О.

від відповідача: Маньчин О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

RELINGTON RESOURCES, INC. ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК )

на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.12.2024 р.

( суддя Давиденко І.В., м. Запоріжжя, повний текст ухвали складено 09.12.2024 р.)

у справі

за позовом:

RELINGTON RESOURCES, INC. (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК)

(1 st Floor, OLIAJI TRADE CENTER No. 12, VICTORIA MAHE SEYCHELLES) (місцезнаходження: 1 поверх, Ольяжі Трейд Центр 12, Вікторія Мае, Республіка Сейшельські Острови, реєстраційний номер: 014420; адреса для листування: вул. Князів Острозьких, 32/2, БЦ Сенатор, 12 поверх, АО Авеллум, м. Київ, 01010, адвокат Сєрова О.О.)

до відповідача:

Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів

( вул. Діагональна, буд. 11, м. Запоріжжя, 69035; )

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

RELINGTIN RESOURCES,INC ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК ) звернулось Господарського суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, про стягнення 12 096 690,7 доларів США за контрактами: № 23122020 від 23.12.2020 р., № 25122020 від 25.12.2020 р., № 26122020 від 26.12.2020 р., № 27122020 від 27.12.2020 р., № 260221 від 26.02.2021 р., № 030321 від 03.03.2021 р., № 090321 від 09.03.2021 р., № 090121 від 09.04.2021 р., з яких 11 033 073,20 доларів США заборгованості, що еквівалентне 455 382 373 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13.09.2024 р. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за контрактом у розмірі 1 060 617,54 доларів США, що еквівалентне 43 776 246,50 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13.09.2024 р..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.12.2024 р. у справі № 908/2516/24 клопотання Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про залишення позову без розгляду задоволено. Позов RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) залишено без розгляду.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", RELINGTON RESOURCES, INC. (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.12.2024 р. у справі № 908/2516/24, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про залишення позову без розгляду, визнати, що справа № 908/2516/24 належить до юрисдикції господарських судів України та повернути справу до Господарського суду Запорізької області, для продовження розгляду.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає, що при постановленні ухвали суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме: не з`ясував обставини, що мають значення для справи; визнав встановленими обставини, які не є доведеними. Також, суд першої інстанції не дослідив питання підсудності спору господарським судам України за законодавством України чи спірними контрактами і дійшов висновку про його непідсудність виключно на основі неправильно розтлумаченого арбітражного застереження. В той же час, Позивач неодноразово наголошував у своїх заявах на тому, що цей спір є підсудним господарським судам України як за законодавством України, так і за спірними контрактами, наводячи численні аргументи.

Водночас, на думку Скаржника, відповідно до арбітражних застережень, що містяться у контрактах, спори, що виникають з них, і підпадають під юрисдикцію судів, не можуть бути передані на розгляд комерційного арбітражу. Спір за контрактами може бути переданий на розгляд міжнародного комерційного арбітражу лише якщо він не підсудний судам ( відповідним органам судової системи держави ). Тобто, у контрактах встановлений кілька-ступеневий вибір способу вирішення спорів: (1) оцінка розповсюдження юрисдикції суду на спір; (2) якщо справа не підсудна суду, то звернення до арбітражної інституції. Укладаючи контракти, Сторони погодились та надали перевагу судовому вирішенню спорів. У разі, якщо в силу застосовного права, особливостей іноземних юрисдикцій тощо, спір, що виник з контрактів, не підпадав би під юрисдикцію органів судової системи жодної з держав, він мав би вирішуватись комерційним арбітражем. Однак, і в такому випадку, відсутність погодженої Сторонами арбітражної установи, є перешкодою для передачі будь-якого спору, що виникає з контрактів на розгляд міжнародного комерційного арбітражу. До спору застосовується право України та Відповідач має місце знаходження в Україні, то належним судом права (відповідним органам судової системи держави ) є суд України. Позивач та Відповідач є суб`єктами господарювання, Відповідач має місцезнаходження в Україні та майно розташоване в Україні. Спір виник щодо виконання контрактів, які за своєю правовою природою є договорами поставки. Таким чином, спір підсудний господарським судам України. При цьому, на цей спір поширюється юрисдикція Господарського суду Запорізької області.

Позивач звертає увагу суду на те, що у вказаних контрактах іде мова не про виключну підсудність державним судам як перепону для звернення до арбітражу, а про підсудність судам в загальному.

Скаржник наголошує на тому, що дослівний переклад цього пункту буде таким: 9.2. Якщо Сторони не дійдуть згоди, питання, за винятком звернення до Суду Права, підлягає передані на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті м. Женева, Швейцарія, для врегулювання відповідно до норм цивільного права та процесуачьного законодавства зазначеного Суду? Тобто, відповідно до англійської версії пункту 9, спір може бути переданий до арбітражу лише для settlement. Відповідно до Кембриджського словника, settlement означає домовленість про вирішення розбіжностей, пов`язаних із порушенням закону, без звернення до суду, або грошова сума, сплачена в рамках такої домовленосте. Таким чином, спір може бути переданий до арбітражу для сприяння мирному врегулюванню, наприклад шляхом медіації, а не для обов`язкового вирішення. Примітно, що модельне арбітражне застереження Швейцарського арбітражного центру використовує слово resolve щодо спорів, що за Кембриджським словником, означає "прийняти рішення офіційно або рішуче. З огляду на це, формулювання п. 9 контрактів підтверджує, що сторони не дійшли згоди щодо передачі спору на розгляд до міжнародного арбітражу для вирішення спору із прийняттям остаточного та обов`язкового рішення. Сторони лише передбачили можливість медіації. Більше того, сторони не узгодили установу, яка матиме право проводити медіацію, про що буде детально описано далі.

Скаржник вважає, що арбітражне застереження в контрактах: відсилає до неіснуючої арбітражної установи та до її правил; не містить чіткого визначення застосовного права, мови та місця арбітражу, кількості арбітрів; не співпадає з жодним типовим арбітражним застереженням арбітражних інституцій, які діють у Женеві; вказує на можливість "врегулювання спору, а не вирішення його в арбітражі. Всі ці обставини разом підтверджують неможливість однозначного визначення арбітражної установи та не виконуваність арбітражного застереження.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме: залишив позовну заяву без розгляду з огляду на те, що сторони нібито уклали арбітражне застереження, незважаючи на те, що воно є невиконуваним. Це суперечить пункту 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Не надав можливість представниці Позивача взяти участь у судовому засіданні, на якому була постановлена оскаржувана ухвала, що суперечить пункту 2 ч. 1 ст. 42 та ч. 5 ст. 197 ГПК України. При цьому, посилання суду першої інстанції на технічну неможливість участі у відеоконференції зі сторони представниці Позивача не відповідає дійсності, оскільки представниця Позивача виконала усі необхідні кроки для участі у відеоконференції, у тому числі, забезпечила технічну можливість такої участі. В той же час, суд першої інстанції не виконав свій обов`язок із забезпечення проведення такої відеоконференції. Суд першої інстанції не створив конференцію для судового засідання призначеного на 04.12.2024 р. та не надіслав запрошення на неї представниці Позивача адвокатці Сєровій О.О.. Враховуючи наведене, а також приписи частини 5 ст. 197 ГПК України, суд першої інстанції поклав ризики технічної неможливості участі у відеоконференції на представницю Позивача та розглянув клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду за відсутності представниці Позивача. Позивач вважає, що цим суд першої інстанції порушив свій обов`язок щодо забезпечення проведення відеоконференції та право Позивача на участь у судовому засіданні. Таким чином, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка підлягає скасуванню.

У відповіді на відзив, Позивач вважає наведені у відзиві заперечення хибними, а оскаржувану ухвалу такою, що підлягає скасування, з підстав, які були зазначені в апеляційній скарзі. Разом з тим, у цих письмових поясненнях, Позивач дійшов до таких висновків: Суд першої інстанції неправомірно залишив позов без розгляду, оскільки дві з трьох обов`язкових для цього підстав, передбачених пунктом 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, відсутні. Так, Сторони уклали угоду про передачу цього спору на вирішення загальних судів, а не міжнародного комерційного арбітражу, а арбітражне застереження, яке передбачає звернення Сторін до міжнародного комерційного арбітражу у випадку непідсудності спору загальним судам, є невиконуваним. Цей спір підсудний судам України загальної юрисдикції, оскільки це прямо передбачено пунктом 9.2 контрактів, відповідає законодавству України та не суперечить наведеній Відповідачем позиції Верховного Суду у справі № 908/2743/18. Виконуваність арбітражного застереження не може розглядатися судом доки не буде спростовано підсудність цього спору господарським судам України. Водночас, аргументи Відповідача щодо його виконуваності нерелевантні, оскільки висновки Верховного Суду у справі № 904/927/18 свідчать про те, що суд повинен тлумачити неточності в тексті арбітражної угоди з урахуванням усіх обставин справи, а обставини цієї справи свідчать про необхідність розгляду її у господарському суді України, Позивач не зобов`язаний звертатися до арбітражної установи для доведення невиконуваності арбітражної угоди, та лист Швейцарського арбітражного центру не доводить виконуваність арбітражного застереження, що випливає з тексту самого листа. Долучені Позивачем до Апеляційної Скарги переклади термінів, використаних у арбітражному застереженні, повинні бути враховані судом, оскільки саме англійська версія має перевагу згідно з пунктом 11.3 контрактів, і вони стосуються процесуального питання про підсудність спору, а не позовних вимог, тому на них не поширюються вимоги щодо строку подачі разом з позовною заявою. Суд першої інстанції порушив право Позивача на участь у судовому засіданні, що безсумнівно доведено долученим Позивачем знімком екрану у сукупності з положеннями нормативних актів, які регулюють процедуру проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Окрім того, Позивач наголошує на тому, що наведені Відповідачем аргументи жодним чином не спростовують аргументів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не з`ясував обставини, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини, які не є доведеними та порушив норми процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової - про відмову у залишенні позову без розгляду ( пункти 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» та RELINGTON RESOURCES, INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) є сторонами в укладених контрактах № 23122020 від 23.12.2020 р., № 25122020 від 25.12.2020 р., № 26122020 від 26.12.2020 р., № 27122020 від 27.12.2020 р., № 260221 від 26.02.2021 р., № 030321 від 03.03.2021 р., № 090321 від 09.03.2021 р. та № 090421 від 09.04.2021 р.. У кожному з зазначених Контрактів, відповідно до умов розділу 9, сторони передбачили наступне: « 9.1. Всі розбіжності, що виникають внаслідок або у зв`язку з цим контрактом, повинні вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами. 9.2. У разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу». Відповідачем було подано до Господарського суду Запорізької області клопотання про залишення позовної заяви Позивача без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України. Аналогічне клопотання було подано Відповідачем 16.10.2024 р.. Обидва клопотання були подані Відповідачем до подачі першої заяви по суті. Враховуючи викладене, імперативний обов`язок суду залишити позов без розгляду якщо будь-яка із сторін цієї угоди, зокрема і Відповідач, попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору і не пізніше початку розгляду справи по суті. Господарський суд Запорізької області обґрунтовано залишив позовну заяву RELINGTON RESOURCES без розгляду.

Крім того, у відзиві АТ «ЗФЗ» звертає увагу суду на той факт, що сторони в укладених контрактах чітко передбачили, що спір буде вирішуватися в міжнародному арбітражі, який знаходиться у місті Женева, Швейцарія. Щодо неточності в назві арбітражної установи, то суд повинен керуватися положеннями ч. 3 ст. 22 ГПК України. Стосовно положень п. 9.2 контрактів, то дійсно, англомовна версія контракту передбачає арбітражну установу для вирішення спору - International Commercial Arbitration Court at the Cambers of the Commerce and Industry, Geneva, Swiss. Зазначена назва має орфографічні помилки - «Cambers» замість «Chambers». Щодо безпосередньої арбітражної установи, яка повинна розглядати спір, враховуючи положення п. 9.2 контрактів, сторони безумовно мали намір щодо звернення до Арбітражного інституту Торгових палат Швейцарії, англійська назва - Swiss Chambers' Arbitration Institution (скорочено - SCAI), який розташований, зокрема, у місті Женева. Будь-які інші інституції, які зазначає Позивач у своїх поясненнях не можуть слугувати інституціями вирішення спору. International Chamber of Commerce (Міжнародна торгова палата) - https://www.icc- schweiz.ch/contact Інституція знаходиться у місті Цюріх, Швейцарія.

Товариство також вказує на те, що належним доказом невиконуваності арбітражного застереження може слугувати виключно відмова SCAI у прийнятті справи до розгляду, а не припущення Позивача. Відповідачем були надані до суду першої інстанції докази проведення листування з Швейцарським арбітражним центром, які були досліджені судом під час розгляду справи у суді першої інстанції. Зазначені докази повністю підтверджують той факт, що сторони по укладених контрактах, у випадку наявності спірних ситуацій мають можливість звернутися до визначеної установи та такий спір буде розглядатися.

Крім того, Товариство зазначає про те, що Позивач свідомо намагається створити у суду апеляційної інстанції враження щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, хоча сам безпосередньо порушує як правила подачі доказів, так і надаючи суду завідомо неправдиві докази.

У запереченнях ( на відповідь на відзив на апеляційну скаргу ), Відповідач вказує на те, що за положеннями Конвенції, законів України "Про міжнародне приватне право" та "Про міжнародний комерційний арбітраж" "іноземним" слід вважати арбітраж, спір у якому виник із правовідносин з іноземним елементом та місце якого знаходиться за кордоном, тобто в іншій державі, ніж та, в якій рішення арбітражу буде запитуватися до виконання. Спір з приватноправових відносин з іноземним елементом між юридичним особами, зареєстрованими в Україні, може бути переданий на вирішення іноземного арбітражу за положеннями цих актів з урахуванням обмежень, які встановлює внутрішнє законодавство, зокрема норми процесуального закону про виключну юрисдикцію українських судів. Уклавши арбітражне застереження, Позивач реалізував своє волевиявлення на звернення до міжнародного комерційного арбітражу і повинен виконувати обов`язки, які випливають з арбітражного застереження. Реалізація сторонами права на укладення арбітражної угоди щодо передачі спорів, які виникнуть з укладеного ними правочину чи у зв`язку з ним, на розгляд арбітражу не є відмовою від права на звернення до господарського суду, оскільки являє собою вибір сторонами такого правочину одного із способів реалізації права на звернення за захистом своїх прав.

В контексті пояснень Позивача щодо трактування положень укладених контрактів щодо вирішення спорів, АТ «ЗФЗ» звертає додатково увагу суду на положення п. 9.1 контрактів, відповідно до якого «всі розбіжності, що виникають внаслідок або у зв`язку з цим контрактом, повинні вирішуватися шляхом переговорів між Сторонами». Позивачем не було ініційовано жодних переговорів між Сторонами щодо спірного питання, не направленого жодного відповідного звернення щодо оплати товару чи причин відсутності здійснення оплати. Натомість Позивач свідомо порушує вимоги укладених контрактів, не намагається вирішити спір шляхом переговорів, не визнає положень укладених контрактів щодо розгляду спірних питань в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія.

Відтак, на думку, Відповідача, Сторони під час укладання визначеної у контрактах арбітражної угоди, цілком спрямовано та доцільно передбачили саме арбітраж у Швейцарії, як місці де можливо обґрунтовано розглядати спір щодо особливостей поставленого майнігового обладнання.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 06.01.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Дармін М.О., Іванов О.Г..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.01.2025 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/2516/24.

Матеріали справи № 908/2516/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.02.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 19.03.2025 р..

Від представника RELINGTON RESOURCES, INC. (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) до суду надійшла заява про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.02.2025 р., судове засідання у справі № 908/2516/24, призначене на 19.03.2025 р., вирішено провести з представником RELINGTON RESOURCES, INC. (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду ( зал судового засідання № 511 ) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

Від представника RELINGTON RESOURCES, INC. ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) Сєрової О.О. до суду надійшла заява про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та Підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.03.2025 р., судове засідання у справі № 908/2516/24, призначене на 19.03.2025 р., вирішено провести з представником RELINGTON RESOURCES, INC. ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання № 511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в підсистеми ЄСІТС.

У судовому засіданні 19.03.2025 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) звернулось Господарського суду Запорізької області з позовом до Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів, про стягнення 12 096 690,7 доларів США за контрактами: № 23122020 від 23.12.2020 р., № 25122020 від 25.12.2020 р., № 26122020 від 26.12.2020 р., № 27122020 від 27.12.2020 р., № 260221 від 26.02.2021 р., № 030321 від 03.03.2021 р., № 090321 від 09.03.2021 р., № 090121 від 09.04.2021 р., з яких 11 033 073,20 доларів США заборгованості, що еквівалентне 455 382 373 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13.09.2024 р. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за контрактом у розмірі 1 060 617,54 доларів США, що еквівалентне 43 776 246,50 грн. відповідно до курсу НБУ станом на 13.09.2024 р..

З доданих до позовної заяви матеріалів, вбачається:

23.12.2020 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №23122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту № 23122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

25.12.2020 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт №25122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту № 25122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

26.12.2020 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 26122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту № 26122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

27.12.2020 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 27122020, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.2 Контракту № 27122020 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

26.02.2021 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 26022021, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту № 26022021 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

03.03.2021 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 030321, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту № 030321 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

09.03.2021 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 090321, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту №090321 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

09.04.2021 р. між RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) (Продавець) та Акціонерним товариством Запорізький завод феросплавів (Покупець) укладено Контракт № 090421, відповідно до умов якого Продавець доставляє Покупцю обладнання, передбачене умовами Договору.

Відповідно до п. 9.3 Контракту № 090421 сторонами узгоджено, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

Від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалою суду від 23.09.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 17.10.2024 р..

16.10.2024 р. через підсистему Електронний суд від Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

Позивач проти залишення позову без розгляду заперечив та посилався на те, що спір підсудний господарським судам України, зазначав, що позивач та відповідач є суб`єктами господарювання, відповідач має місцезнаходження в Україні, він також має майно розташоване в Україні. Спір виник щодо виконання Контрактів, які за своєю правовою природою є договорами поставки. Позивач наполягав на тому, що всі Контракти, укладені між позивачем та відповідачем, містять арбітражні застереження, які є невиконуваними.

Також з матеріалів справи вбачається, що Відповідач звертався до Швейцарського арбітражного центру з запитом щодо можливості розгляду спору в зазначеній установі. Відповідачем було надано суду мовою оригіналу та нотаріально засвідчений переклад відповіді, яка надійшла від уповноваженої особи Швейцарського арбітражного центру, пані Julia Simon (Legal Councel, юридичний консультант), наступного змісту, зокрема, У випадках, коли арбітражне застереження не містить точної назви нашої установи або не містить чіткого посилання на Швейцарський регламент, Секретаріат Арбітражного суду при Швейцарському арбітражному центрі діє наступним чином: Після отримання Повідомлення про арбітраж відповідно до статті 3 Швейцарського регламенту Секретаріат повідомляє про справу відповідача із запрошенням подати Відзив на Повідомлення про арбітраж відповідно до статті 4 Швейцарського регламенту. Будь-яке заперечення проти проведення арбітражного розгляду відповідно до Швейцарського регламенту розглядатиметься Арбітражним судом відповідно до статті 5 (1) Швейцарського регламенту. Рішення суду з цього приводу не впливає на будь-яке рішення арбітражного суду щодо його юрисдикції (стаття 5 (2) Швейцарського регламенту).

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.12.2024 р. у справі № 908/2516/24 клопотання Акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про залишення позову без розгляду задоволено. Позов RELINGTIN RESOURCES, INC ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК ) залишено без розгляду.

Судове рішення мотивоване тим, що врахувавши існування арбітражної угоди, за якою спір у цій справі відноситься до компетенції арбітражу, яка є дійсною, чинною та виконуваною, а від Відповідача до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в Господарському суді Запорізької області, суд дійшов висновку про задоволення клопотання Відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного розгляду є ухвала Господарського суду Запорізької області про залишення позову RELINGTIN RESOURCES,INC (РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК) без розгляду з підстав п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від Відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно частини 5 ст. 4 ГПК України, угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду ( міжнародного комерційного арбітражу ) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ГПК України: 1. Спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім: 1) спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на цінні папери, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті; 2) спорів, передбачених пунктами 2, 3, 7-13 частини першої, пунктами 2, 3, 6 частини другої статті 20 цього Кодексу, з урахуванням частини другої цієї статті; 3) інших спорів, які відповідно до закону не можуть бути передані на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу. 2. Спори, передбачені пунктом 3 частини першої статті 20 цього Кодексу, що виникають з договору, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу лише на підставі арбітражної угоди, укладеної між юридичною особою та всіма її учасниками. Цивільно-правові аспекти спорів, зазначених у пунктах 2, 7 частини першої, пункті 6 частини другої ст. 20 цього Кодексу, спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу. 3. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.»

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" ( в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин ): 1) приватноправові відносини - відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи; 2) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.»

Згідно з частиною 1 ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Пунктами 1 та 2 частини 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися: спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном; спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об`єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб`єктами права України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" арбітраж - це будь-який арбітраж ( третейський суд ) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачає, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв`язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Згідно з частиною 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що: суди можуть приймати до свого провадження та розглядати справи з іноземним елементом, однак наведене не стосується тих випадків, коли між сторонами спору укладено арбітражну угоду, яка є дійсною, не втратила чинність та щодо якої не встановлено неможливості її виконання, оскільки суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, зобов`язаний, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, залишити позов без розгляду і направити сторони до арбітражу; господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди; суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір ( відсилання до неіснуючої арбітражної установи ), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору.

Подібну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28.08.2018 р. по справі № 906/493/16 ( п. 37 ) та Касаційним господарським судом у постановах від 01.04.2019 р. зі справи № 910/4272/18, від 24.07.2019 р. у справі № 904/3096/18.

Сторони погодили в п. 9.3 контрактів, що у разі, якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає, за винятком підсудності загальним судам, вирішенню в арбітражному порядку в Міжнародному Комерційному Арбітражі при Торгово-промисловій палаті Женеви, Швейцарія, відповідно до норм цивільного законодавства та регламенту зазначеного арбітражу.

При цьому, колегія суддів зазначає, що арбітражне застереження про передачу спору на розгляд арбітражного суду є одним із способів реалізації сторонами права на захист, тобто фактично не є відмовою від права на звернення до суду. Проте вважає, що діючим законодавством не обмежене право сторін передати спір на вирішення господарського суду. Як зазначено вище, ст. 7 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачає, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. В даній справі, що переглядається арбітражна угода укладена у вигляді арбітражного застереження, що міститься у п. 9.3 контрактів.

В свою чергу, наведені п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України та ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" передбачають саме імперативний обов`язок суду залишити позов без розгляду не просто по факту, що сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, а саме, якщо будь-яка із сторін цієї угоди, зокрема і Відповідач, попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору і не пізніше початку розгляду справи по суті.

Тобто, фактично законодавець дає сторонам можливість як за волевиявленням всіх сторін укласти арбітражу угоду, так і за їх спільним волевиявленням змінити арбітражну підсудність та розглядати справу у відповідному господарському суді України, яке виражається в тому, що одна зі сторін угоди передає спір до такого суду і жодна зі сторін вказаної арбітражної угоди не заявляє заперечень проти цього до подання своєї першої заяви щодо суті спору і до початку розгляду справи по суті.

Саме за наявності вказаних умов доводи Скаржника, що діючим законодавством не обмежене право сторін передати спір на вирішення господарського суду, будуть правомірними.

Тлумачення Скаржника, що оскільки всі спори щодо контрактів підсудні загальним судам, то і всі можуть бути передані до цих судів, не відповідає змісту і меті вказаного пункту контракту та фактично взагалі нівелює його. При цьому, Скаржником не надано відповідного обґрунтування, що даний спір відноситься до виключної підсудності, встановленої вищевказаними нормами.

Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.01.2020 р. у справі № 908/2743/18.

Враховуючи викладене, а також те, що Відповідачем до початку розгляду справи по суті, було подано клопотання про залишення позову без розгляду з підстав наявної між сторонами угоди про передачу справи на вирішення міжнародного комерційного арбітражу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що суд першої інстанції обгрунтовано залишив позов без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Доводи Скаржника про порушення судом першої інстанції права Позивача на участь у судовому засіданні спростовуються матеріалами справи. Як вбачається зі справи, представник Позивача у судове засідання 04.12.2024 р. не з`явився, до відеоконференції не приєднався, про поважні причини неявки суд не повідомив. При цьому, відповідно до приписів ст. 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.

Посилання Скаржника в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки правові позиції Верховного Суду, викладені у вказаних постановах, не є релевантними до обставин цієї справи та відповідні судові рішення приймалися за іншої фактично-доказової бази.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу RELINGTON RESOURCES, INC. ( РЕЛІНГТОН РЕСЬОРЧЕС, ІНК ) - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 04.12.2024 р. у справі № 908/2516/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.03.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.Г. Іванов