ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

31 березня 2025 року Справа № 903/998/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка

на рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025

(ухвалене у м. Луцьку)

у справі № 903/998/24 (суддя Дем`як В.М.)

за позовом Волинської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України"

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка

про стягнення 193 200 грн 87 коп.

Відповідно до ч.13 ст.8, ч. 10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

ВСТАНОВИВ:

Волинська філія Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (далі - позивач / Волинська філія ТОВ "Газорозподільні мережі України") звернулася до Господарського суду Волинської області із позовом до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (далі - відповідач / ПОСП ім.Івана Франка) про стягнення 193 200 грн 87 коп., з яких: 177 846 грн 42 коп. - основного боргу, 1 113 грн 73 коп. - 3% річних, 9 652 грн 29 коп. - пені та 4 588 грн 44 коп. - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань, взятих на себе Договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) шляхом підписання від 01.12.2023 в частині своєчасної оплати вартості послуг з розподілу природного газу.

Також, позивачем нараховано та заявлено до стягнення суми 3% річних, пені та інфляційних втрат.

Господарський суд Волинської області рішенням від 03.02.2025 у справі № 903/998/24 позов задовольнив. Стягнув з ПОСП ім.Івана Франка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Волинської філії 193 200 грн 87 коп., з яких: 177 846 грн 42 коп. основного боргу по оплаті послуг з розподілу природного газу, 9 652 грн 29 коп. пені, 4 588 грн 44 коп. інфляційних втрат, 1 113 грн 73 коп. 3% річних та 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

При ухваленні вказаного рішення, в частині покладення на відповідача судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позов задоволено частково та керуючись ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору поклав на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося ПОСП ім.Івана Франка із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі №903/998/24 скасувати в частині стягнення з відповідача 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та ухвалити в цій частині нове, яким витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити, зокрема, відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Позовна заява позивача не містить номеру засобу зв`язку відповідача.

Частиною 9 ст. 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Водночас ГПК України не містить правових норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача.

Системний аналіз ГПК України дозволяє стверджувати, що неправильними діями сторони є свідомі необґрунтовані дії позивача, які доводять зловживання процесуальними правами.

Таким чином, наявні законодавчі передумови для покладення судового збору за подання позовної заяви повністю чи частково на позивача.

Тому, спір у справі № 903/998/24 виник внаслідок неправильних дій позивача, і відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору (повністю чи частково) мали бути покладені судом на позивача.

Отже, внаслідок зловживання позивачем процесуальними правами, а саме введення суду в оману, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору (повністю чи частково) мали бути покладені судом на позивача.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушення норм процесуального права, а саме ч. 9 ст. 129 ГПК України.

Позивач подав суду апеляційної інстанції відзив, в якому вважає апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, з таких підстав.

Ні позивачем, ні його представником не було вчинено жодних дій, які б мали ознаки зловживання процесуальними правами. Позовна заява була подана через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", оскільки відповідач має зареєстрований електронний кабінет.

Стосовно засобів зв`язку, то ПОСП ім.Івана Франка саме собі суперечить, оскільки відповідно до ст.162 ГПК України позовна заява має містити серед іншого, відомі номери засобів зв`язку. Скаржник вказує, що позивач не зазначив такої інформації. Однак, відповідно до наведеної правової норми засоби зв`язку вказуються лише при умові, якщо вони відомі позивачу.

Позивач дотримався вимог, передбачених ст. ст. 162, 164 ГПК України.

Жодних процесуальних прав відповідача стороною позивача порушено не було. І про це не зазначає навіть сам відповідач.

При підготовці позовної заяви та в період перебування справи в суді першої інстанції ніяких процесуальних прав відповідача стороною позивача порушено не було. І про це не зазначає навіть сам відповідач.

Отже, судом першої інстанції абсолютно вірно було вирішено питання про покладення судових витрат, які складалися із сплаченого позивачем судового збору на відповідача. Таке судове рішення відповідає ст.129 ГПК України.

Подачу апеляційної скарги позивач розцінює, як штучне затягування відповідачем моменту набрання законної сили законним і обґрунтованим судовим рішенням про стягнення боргу за розподіл природного газу.

Просить апеляційну скаргу ПОСП ім.Івана Франка на рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі №903/998/24 залишити без задоволення, а саме рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що позивач звернувся до Господарського суду Волинської області із позовом до відповідача про стягнення 193 200 грн 87 коп., з яких: 177 846 грн 42 коп. - основного боргу, 1 113 грн 73 коп. - 3% річних, 9 652 грн 29 коп. - пені та 4 588 грн 44 коп. - інфляційних втрат.

Господарський суд Волинської області рішенням від 03.02.2025 у справі № 903/998/24 позов задовольнив. Стягнув з ПОСП ім.Івана Франка на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Волинської філії 193 200 грн 87 коп., з яких: 177 846 грн 42 коп. основного боргу по оплаті послуг з розподілу природного газу, 9 652 грн 29 коп. пені, 4 588 грн 44 коп. інфляційних втрат, 1 113 грн 73 коп. 3% річних та 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник фактично оскаржує рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі № 903/998/24 в частині стягнення 2 422 грн 40 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору, з тих підстав, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами і незалежно від результату вирішення спору, суд мав право покласти на позивача такі витрати, то апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом встановлено, що у період червень-жовтень 2024 року позивач надав відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 177 846 грн 42 коп., а відповідач оплату за такі послуги не здійснив. Відтак суд виснував про задоволення позову в цій частині.

Крім того, перевіривши нарахування позивачем 3% річних, пені та інфляційних втрат, суд не встановив порушень при їх розрахунку позивачем, а позов в цій частині повністю задовольнив.

Проти вказаного, не заперечує ні позивач, ні відповідач.

Щодо доводів апеляційної скарги.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як убачається із позовної заяви (а. с. 1-5), позивач не вказував номери засобів зв`язку відповідача.

В той же час, як убачається із змісту ст. 162 ГПК України засоби зв`язку вказуються лише при умові, якщо вони відомі позивачу.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, а відповідач в апеляційній скарзі не вказує який саме негативний наслідок для здійснення правосуддя в цій справі мало не зазначення позивачем відповідних відомостей у позовній заяві.

Таким чином, в цьому випадку не зазначення позивачем в позовній заяві номерів засобів зв`язку відповідача не може бути визнано зловживанням процесуальними правами.

Також, вказане не може свідчити про виникнення спору внаслідок дій позивача, оскільки як встановлено рішенням Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі №903/998/24 спір у цій справі виник внаслідок несплати відповідачем наданих повивачем, у період червень-жовтень 2024 року, послуг з розподілу природного газу і такі висновки суду першої інстанції відповідачем в апеляційній скарзі не спростовуються та не заперечуються.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з огляду на задоволення, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про покладення на відповідача 2 422 грн 40 коп. витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви в цій справі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі № 903/998/24 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 03.02.2025 у справі № 903/998/24 - без змін.

2. Справу № 903/998/24 надіслати Господарському суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.