ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2025 Справа № 914/3090/24

м. Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк розглянув матеріали справи

за позовом: Приватного підприємства «Віліс», м. Рівне,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ», Львівська область, село Ставчани,

предмет позову: стягнення 45 774,77 грн,

підстава позову: порушення зобов`язань по договору поставки від 09.03.2023,

за участю представників:

позивача: Гольонко Маргарита Миколаївна,

відповідача: не з`явився.

1. ПРОЦЕС

1.1. До Господарського суду Львівської області 16.12.2024 надійшла позовна заява Приватного підприємства «Віліс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» про стягнення 45 774,77 грн та відповідно до протоколу повторного розподілу судової справи була передана судді Матвіїву Р.І.

1.2. Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Хід судових засідань відображено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань.

1.3. Зокрема, у судовому засіданні 05.03.2025 суд залишив без розгляду клопотання відповідача від 06.01.2025 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки ухвалою від 30.12.2024 суд постановив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

1.4. Відводів суду сторонами не заявлено.

1.5. У судове засідання 26.03.2025 відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв, клопотань до суду не подавав.

1.6. Відповідача повідомлено про дату, час та місце розгляду справи у спосіб доставки процесуальних документів у справі до електронного кабінету відповідача у підсистемі «Електронний суд».

1.7. У судовому засіданні 26.03.2025 за участю представника позивача проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН

2.1. Спір виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, на думку позивача, зобов`язань по договору поставки товару. Позивач стверджує, що відповідач здійснив оплату за отриманий товар частково, внаслідок чого на момент звернення позивача до суду із позовом заборгованість відповідача становить 39 708, 38 грн. Крім основного боргу позивач також просить суд стягнути з відповідача 1 648, 85 грн пені, 1 051, 61 грн 3% річних, 3 365, 93 грн інфляційних втрат.

2.2. Відповідач позовні вимоги заперечив та зазначив, що позивач не врахував при здійсненні розрахунку штрафних санкцій погоджений сторонами 30 денний строк оплати. З наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції не зрозуміло на які суми заборгованості було здійснено такі нарахування, а також не зрозуміло чи при розрахунку було враховано число місяця (з 1 по 15 чи з 16 по кінець місяця) з якого почато розрахунок таких втрат.

3. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (покупець згідно з договором) та Приватним підприємством «Віліс» (постачальник згідно з договором) 09.03.2023 укладено договір поставки №090323/01П.

3.2. Сторони 09.03.2023 підписали протокол узгодження розбіжностей по договору поставки №090323/01П від 09.03.2023.

3.3. На виконання умов договору постачальник здійснив поставку товару покупцю на загальну суму 155 876, 40 грн, що підтверджується складеними, підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними:

- № 316 від 30.05.2023 на суму 20 886,00 грн;

- № 30 від 06.06.2023 на суму 8 118,00 грн;

- № 100 від 12.06.2023 на суму 6 816,00 грн;

- № 204 від 21.06.2023 на суму 6 834,00 грн;

- № 265 від 26.06.2023 на суму 4 983,00 грн;

- № 20 від 03.07.2023 на суму 5 229,00 грн;

- № 129 від 11.07.2023 на суму 5 715,00 грн;

- № 191 від 18.07.2023 на суму 4 431,00 грн;

- № 247 від 24.07.2023 на суму 2 028,00 грн;

- № 101 від 07.08.2023 на суму 4 935,00 грн;

- № 172 від 14.08.2023 на суму 3 180,00 грн;

- № 252 від 22.08.2023 на суму 4 155,00 грн;

- № 361 від 29.08.2023 на суму 3 480,00 грн;

- № 118 від 12.09.2023 на суму 7 791,00 грн;

- № 303 від 27.09.2023 на суму 4 380,00 грн;

- № 182 від 17.10.2023 на суму 11 799,00 грн;

- № 377 від 31.10.2023 на суму 8 208,00 грн;

- № 147 від 14.11.2023 на суму 8 112, 00 грн;

- № 333 від 28.11.2023 на суму 4 845,60 грн;

- № 338 від 27.12.2023 на суму 8 287, 80 грн;

- № 87 від 06.02.2024 на суму 11 796,00 грн;

- № 283 від 20.02.2024 на суму 9 867, 00 грн.

3.4. Також до матеріалів справи позивач долучив відповідні товарно транспортні накладні: № 316 від 30.05.2023, № 30 від 06.06.2023, № 100 від 12.06.2023, № 204 від 21.06.2023, № 265 від 26.06.2023, № 20 від 03.07.2023, № 129 від 11.07.2023, № 191 від 18.07.2023, № 247 від 24.07.2023, № 101 від 07.08.2023, № 172 від 14.08.2023, № 252 від 22.08.2023, № 361 від 29.08.2023, № 118 від 12.09.2023, № 303 від 27.09.2023, № 182 від 17.10.2023, № 377 від 31.10.2023, № 147 від 14.11.2023, № 333 від 28.11.2023, № 338 від 27.12.2023, № 87 від 06.02.2024, № 283 від 20.02.2024.

3.5. Відповідач здійснив оплату поставленого товару на загальну суму 110 000, 00 грн відповідно до платіжних інструкцій: № 89 від 18.08.2023 на суму 20 000,00 грн; № 52 від 26.09.2024 на суму 10 000,00 грн; № 1098 від 05.10.2023 на суму 10 000 грн; № 735 від 29.12.2023 на суму 8 000,00 грн; № 64 від 23.01.2024 на суму 10 000,00 грн; № 212 від 16.02.2024 на суму 10 000,00 грн; № 205 від 19.02.2024 на суму 5 000,00 грн; № 499 від 25.04.2024 на суму 10 000,00 грн; № 255 від 23.05.2024 на суму 15 000,00 грн; № від 17.06.2024 на суму 10 000,00 грн.; № 1282 від 16.09.2024 на суму 2 000,00 грн.

3.6. Сторони підписали електронним підписом акт звіряння взаємних розрахунків за період 01.11.2023 11.12.2024, відповідно до якого станом на 11.12.2024 заборгованість покупця становить 39 708, 38 грн.

3.7. Позивач звертався до відповідача із вимогою (претензією) № 1 від 08.11.2024 про сплату боргу, зокрема 39 708, 38 грн основного боргу, 2 741, 05 грн пені, 945, 82 грн 3 % річних, 1 883,14 грн інфляційних втрат. Як доказ надсилання претензії позивач долучив до матеріалів справи опис вкладення в цінний лист, поштову накладну № 752 та фіскальний чек Акціонерного товариства «Укрпошта».

3.8. Поштове відправлення згідно з трекінгом отримано 14.11.2024, однак доказів задоволення вимоги у справі немає.

4. ВИСНОВКИ СУДУ

4.1. Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з огляду на таке.

4.2. Як встановлено судом вище, позивач у період травня 2023 лютого 2024 року поставив відповідачу товар на загальну суму 155 876, 40 грн. Спір у справі виник у зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку з оплати вартості поставленого товару у період листопада 2023 року лютого 2024 року на загальну суму 39 708, 38 грн.

4.3. Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

4.4. Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.5. Аналізуючи строки оплати прийнятого товару (п. 6.5. договору), суд враховує, що сторони погодили строк оплати 30 календарних днів з дня поставки товару. Отож прийнятий 14.11.2023 товар, вартістю 8 112, 00 грн, відповідач мав оплатити до 14.12.2023 включно; прийнятий 28.11.2023 товар, вартістю 4 845,60 грн, відповідач мав оплатити до 28.12.2023 включно; прийнятий 27.12.2023 товар, вартістю 8 287, 80 грн, відповідач мав оплатити до 26.01.2024 включно; прийнятий 06.02.2024 товар, вартістю 11 796, 00 грн, відповідач мав оплатити до 07.02.2024 включно; прийнятий 20.02.2024 товар, вартістю 9 867, 00 грн, відповідач мав оплатити до 21.03.2024 включно.

4.6. Суд зауважує, що підстави заперечень позовних вимог, зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву щодо не врахування позивачем 30-денного строку оплати вартості одержаного товару, є необґрунтованими з огляду на встановлені судом обставини справи та розрахунок боргу, здійснений позивачем.

4.7. Доказів оплати суми боргу, що є предметом спору в матеріалах справи немає.

4.8. Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

4.9. Заборгованість по покупця по договору поставки №090323/01П від 09.03.2023 станом на 11.12.2024 у розмірі 39 708, 38 грн підтверджено актом звіряння взаємних розрахунків, підписаним сторонами електронним підписом. Суд враховує, що окрім оплат, здійснених відповідачем, у акті звіряння відображено також суми, на які було скориговано борг.

4.10. Суд також враховує, що акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин.

4.11. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь- яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17; від 24.10.2018 у справі №905/3062/17; від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18 та від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17.

4.12. Разом із тим, Верховний суд у своїй постанові від 21.12.2020 по справі №916/499/20 звернув увагу на те, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо, лише за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

4.13. Оскільки заборгованість в розмірі 39 708, 38 грн підтверджена первинними документами, що є доказами у справі, з урахуванням погодження сторонами заявленої до стягнення суми боргу у акті звіряння взаємних розрахунків та з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів оплати суми боргу, щодо якої виник спір, суд вважає, що обставина наявності у покупця боргу в розмірі 39 708, 38 грн за оплату вартості поставленого позивачем товару є не спростованою відповідачем, а тому вимога позивача про стягнення основного боргу підлягає задоволенню в заявленому розмірі.

4.14. Щодо вимог про стягнення 1 051, 61 грн 3 % річних та 3 365, 93 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання суд зазначає таке.

4.15. Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

4.16. З огляну на встановлену судом обставину порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивач має право здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

4.17. З урахуванням визначеного у п. 6.5. договору строку оплати вартості поставленого товару право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат у позивача виникло з моменту прострочення з оплати за поставлений товар: на суму 8 112, 00 грн з 15.12.2023; на суму 4 845,60 грн з 29.12.2023; на суму 8 287, 80 грн з 27.01.2024; на суму 11 796, 00 грн з 08.03.2024; на суму 9 867, 00 грн з 22.03.2024.

4.18. При здійсненні перерахунку нарахувань інфляції суд враховує роз`яснення Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, що викладені у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, зокрема про те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

4.19. Суд також враховує зауваження відповідача про відсутність у розрахунку інфляційних втрат позивача сум боргу, на які здійснено такі нарахування та періодів існування заборгованості.

4.20. Водночас, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509, ст. 611, ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, що належать до сплати кредиторові.

4.21. Визначене ч. 2 ст. 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальною гарантією, що надає кредитору можливість захистити майнові інтереси. Позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг) я (постанова Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 341/915/16-ц).

4.22. Отже, з огляду на встановлену обставину порушення відповідачем виконання грошового зобов`язання, враховуючи реалізацію позивачем права нарахування інфляційних втрат на суму боргу, суд здійснив перерахунок інфляційних втрат на суми боргу, що існували впродовж грудня 2023 листопада 2024 у калькуляторі підрахунку заборгованості та штрафних санкцій Інформаційно-аналітичного центру «Ліга».

4.23. За наслідком перерахунку суд встановив, що розмір інфляційних втрат на суми заборгованостей, визначені у п. 4.17 мотивувальної частини рішення, становить 4 282, 958 грн, що є більшим, аніж заявлено позивачем до стягнення.

4.24. Водночас розрахунок 3 % річних позивачем здійснено правильно.

4.25. Тому суд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, доходить висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у заявленому розмірі 3 365, 93 грн, а також 1 051, 61 грн 3% річних.

4.26. Щодо нарахувань пені суд зазначає таке.

4.27. Позивач здійснив нарахування пені у період 15.12.2023 15.05.2024, реалізувавши визначене у п. 8.16. протоколу узгодження розбіжностей до договору поставки право на нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України, діючої у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день такого прострочення платежу.

4.28. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

4.29. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд встановив, що вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

4.30. Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем.

4.31. У позовній заяві позивач зазначав орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн, однак за відсутності у справі доказів понесення позивачем таких витрат, суд не вирішує питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 129, 231, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмарт СМ» (81118, Львівська обл., Львівський р-н, село Ставчани, вул.Шевченка, будинок 9А, ідентифікаційний код юридичної особи 43023513) на користь Приватного підприємства «Віліс» (33003, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Грушевського, будинок 2 А, ідентифікаційний код юридичної особи 23302324) заборгованість за договором поставки № 090323/01П від 09.03.2023 в сумі 45 774,77 грн, з яких 39 708, 38 грн основний борг, 1 648, 85 грн пеня, 1 051, 61 грн 3% річних, 3 365,93 грн інфляційні втрати та 2 422, 40 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 28.03.2025.

Суддя Матвіїв Р.І.