ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Справа №918/122/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вараської міської ради на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 (суддя Церковна Н.Ф.)

за позовом Вараської міської ради

до Вараської міської військової адміністрації

про визнання протиправним та скасування наказів №307 та №308 від 28.11.2024

за участю представників:

позивача - Годицького А.І.,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 відмовлено Вараській міській раді у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем у даній справі є Вараська міська військова адміністрація, яка є суб`єктом владних повноважень. При цьому, предметом даного спору є визнання протиправними та скасування наказів Вараської міської військової адміністрації №307 та №308 від 28.11.2024 "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування із зміною цільового призначення земельної ділянки МОУ в особі КЕВ м. Рівне", тобто оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Відтак, враховуючи практику Верховного Суду, господарський суд вказав, що виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними, на думку позивача, діями відповідача при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у користування, яке в силу законодавчих приписів належить до виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що даний спір є публічно-правовим і за суб`єктним складом сторін, а також предметною ознакою не може розглядатись в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства з урахуванням п.1 ч.1 ст.19 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач звернувся із апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову про відкриття провадження у справі №918/122/25. Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянт, зокрема, звертає увагу, що обґрунтовуючи відмову у відкритті провадження у справі суд першої інстанції послався на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм процесуального права у відносинах, які не є подібними до відносин у даній справі, зокрема, у справах №308/10112/16-а, №826/5735/16, №380/624/16-ц. Вказані висновки викладені у спорах щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, та обґрунтовані саме тим, що стадія (етап) надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є початковою стадією передачі земельної ділянки у власність або користування та не гарантує позитивного вирішення питання про надання земельної ділянки у власність або користування.

Водночас, у даній справі, Вараською міською радою подано позовну заяву про визнання протиправними та скасування наказів Вараської міської військової адміністрації №307, №308 від 28.11.2024, якими саме затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування із зміною цільового призначення Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне.

Зауважує, що порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування відрізняється від стандартної процедури передачі земельних ділянок у власність фізичних та юридичних осіб, та регулюється ст.123 ЗК України.

Скаржник вказує, що вищевказаними наказами (акти індивідуальної дії) не тільки затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок (які належать на праві комунальної власності Вараській міській територіальній громаді) у постійне користування із зміною цільового призначення, але й дефакто прийняті незаконні та протиправні рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у державну власність.

Таким чином, із посиланням на постанову ВП ВС від 09.11.2021 у справі №542/1403/17, від 13.02.2019 у справі №820/381/16 апелянт вважає, що спірні правовідносини є приватноправовими, а тому підлягають розгляду за правилами господарської юрисдикції.

У відповідності до ст.263 ГПК України відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказує, що суд першої інстанції правильно встановив усі обставини справи та дійшов висновку стосовно того, що даний спір є публічно-правовим і за суб`єктним складом сторін, а також за предметною ознакою не може розглядатись в порядку господарського судочинства, а підлягає розгляду за правилами саме адміністративного судочинства. Отже, даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Таким чином, Вараська міська військова адміністрація вважає доводи апеляційної скарги позивача безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 у справі №918/122/25 - без змін.

У судове засідання, призначене на 25.03.2025 року, відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника. При цьому, керуючись ст.42 ГПК України, подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги відповідне клопотання відповідача та той факт, що його явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція апелянта, викладена у відзиві на апеляційну скаргу і про її зміну будь-яких заяв або клопотань він не подавав, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ч.1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ст.8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

За приписами ч.1 ст.18 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) суд, "встановлений законом", має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції.

У рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Розмежовуючи юрисдикцію та повноваження адміністративних і господарських судів, апеляційний суд звертає увагу на таке.

За змістом положень ч.1 ст.2, п.7 ч.1 ст.4, п.1 ч.1 ст.19 КАС України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб кваліфікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та / або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18.

Отже, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Спір набуває ознак публічно-правового за умови не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (нею) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Водночас, спір є приватноправовим і підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб`єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним, Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (переважно майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції не належить розгляд справ, якщо у спірних відносинах вбачається спір про право (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №910/8424/17).

Згідно з ч.1 ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Предметом спору у даній справі є позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказів Вараської міської військової адміністрації №307 та №308 від 28.11.2024 "Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування із зміною цільового призначення земельної ділянки МОУ в особі КЕВ м. Рівне".

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, зокрема, враховував правову позицію, викладену ВП ВС у постанові від 17.10.2018 у справі №380/624/16-ц, згідно якої рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.

Разом з тим, аналізуючи зміст спірних наказів, колегією суддів встановлено, що відповідно до п.3, 4 Міністерству оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне надано в постійне користування земельні ділянки (к.н.:01:014:0302, площею 0,7849 га; к.н.:01:014:0303, площею 0,0914 га) для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил (землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення), які знаходяться: Рівненська обл., Вараський р-н, м.Вараш, Промислова зона. Зобов`язано Міністерство оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу міста Рівне провести державну реєстрацію права постійного користування на вказані земельні ділянки.

Згідно з ч.1 ст.92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про належність земельних ділянок, які передані в постійне користування, до комунальної власності, а тому з посиланням на ст.12 ЗК України, ст.26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зауважує, що розпорядження землями комунальної власності це виключна компетенція місцевих рад.

Позивач вважає, що передача Вараською МВА наказами №307, №308 земельних ділянок комунальної власності у постійне користування Міністерству оборони України в особі КЕВ м.Рівне є фактичним відчуженням земельних ділянок та як наслідок, порушенням права власності Вараської МТГ.

Таким чином, оскаржуючи відповідні накази Вараської міської військової адміністрації, якими відповідач реалізував право власника на розпорядження земельними ділянками відповідно до ст.319 ЦК України, позивач намагається захистити свої майнові права на земельні ділянки, стверджуючи, що вони є комунальною власністю.

Отже, у даній справі спір фактично стосується не оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з реалізацією його компетенції у сфері управління, а майнових прав на земельні ділянки, що свідчить про існування спору про речове право між учасниками приватноправових відносин.

Апеляційний суд враховує, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору (аналогічні висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі №902/517/17).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач, звертаючись з даним позовом до суду просить захистити своє майнове право власності на земельні ділянки, то такий спір носить приватноправовий характер та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Вказане спростовує висновки суду першої інстанції про належність спору у цій справі до адміністративної юрисдикції.

Згідно із п.6 ч.1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.280 ГПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладене, в силу п.1 ч.1 ст.280 ГПК України ухвала Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 у справі №918/122/25 підлягає скасуванню з направленням даної справи до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги повноваження суду апеляційної інстанції, визначені ст.275 ГПК України, а також зміст апеляційної скарги, зокрема, її прохальної частини щодо постановлення ухвали про відкриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги Вараської міської ради.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду, а справу №918/122/25 направлено для подальшого розгляду, тому розподіл суми судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатом розгляду позовних вимог по суті згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 271, 273, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Вараської міської ради на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 у справі №918/122/25 задоволити частково.

2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 14.02.2025 у справі №918/122/25 скасувати.

3. Справу №918/122/25 направити Господарському суду Рівненської області для продовження розгляду.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "28" березня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Олексюк Г.Є.