ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2739/20
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Філінюка І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

за участю:

Представник кредитора ОСОБА_1 - адвокат Кліменко Ю.І.;

Представник кредитора ОСОБА_2 - адвокат Клачок Б.О.;

Представник кредитора АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Бабенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»:

- на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк»);

- на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 );

- на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання)

по справі № 916/2739/20

за заявою: ОСОБА_3

до: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава»

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2020 відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Укркава», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майном ТОВ «Укркава» арбітражного керуючого Дарієнка В.Д.

1) Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 508 662 329,80 грн., з яких 220 584 270 грн. (забезпечені) та 288 078 059, 80 грн. (незабезпечені).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 визнано вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 220 584 270,00 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 380 615,95 грн. (незабезпечені вимоги); вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 287 697 443,85 грн. (незабезпечені вимоги) відхилено.

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу висновків, вже зроблених судом при розгляді справи № 916/2943/17, дослідивши докази щодо вартості заставного майна боржника, суд вважає обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають визнанню вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до боржника в сумі 220 584 270 грн., як такі що забезпечені заставою та в сумі 380 615, 95 грн. незабезпечені вимоги.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ Ощадбанк) по справі № 916/2739/20.

Банк вказав, що на підтвердження своїх незабезпечених вимог АТ «Ощадбанк» надав серед іншого рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17, а за періоди, які не охоплені зазначеним рішенням суду, надано розрахунок заборгованості та інші первинні бухгалтерські документи. Крім цього на підтвердження витрат Банку в сумі 160 000 грн за вчинення виконавчих написів було надано відповідні копії двох виконавчих написів, якими стягнуто з боржника такі витрати. Однак, судом першої інстанції в своїй ухвалі не надано оцінку всім доказам та не наведено жодних мотивів, якими керувався суд, відхиляючи частково кредиторські вимоги Банку.

Банк вважає, що судом першої інстанції при розгляді незабезпечених кредиторських вимог АТ «Ощадбанк» не застосовані норми матеріального права, що регулюють наслідки для боржника внаслідок невиконання ним грошового зобов`язання (ст. 549, ст. 625 ЦК України), внаслідок чого суд прийшов до неправильного висновку про відхилення кредиторських вимог Банку в сумі 287 697 443,85 грн.

Керуючись викладеним вище, банк просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 вересня 2023 року у справі №916/2739/20 в частині відхилення вимог АТ «Ощадбанк» в сумі 287 697 443,85 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: визнати грошові вимоги акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» в сумі 288 078 059,80 грн - незабезпечені вимоги, в тому числі 240 702 266,55 грн пені, в іншій частині ухвалу залишити без змін.

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 61 182 750,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 визнано вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава».

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції зазначив, що розпорядником майна розглянуто вимоги ОСОБА_2 до боржника та визнано в повному обсязі, з врахуванням розрахунку суми заборгованості в національній валюті в порядку абз. 4 ч.2 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Крім того суд першої інстанції вказав, що доводи, викладені в запереченні АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» щодо вимог ОСОБА_2 , спростовані доказами, наданими останнім до суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі № 916/2739/20.

Скаржник зазначає, що зі змісту мотивувальної частини ухвали Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 у справі № 916/2739/220 вбачається, що суд першої інстанції при вирішенні питання про визнання вимог кредитора, взагалі не досліджував правовідносини, що склалися між ТОВ «Укркава» та ОСОБА_2 , як правонаступником Компанії «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП., які виникли на підставі ліцензійного договору. Оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 у справі № 916/2739/20 взагалі не відображає встановлених судом обставин, за яких ОСОБА_2 має право вимагати на свою користь від ТОВ «Укркава» заборгованість у сумі 61 182 750,00 грн. Суд першої інстанції прийняв оскаржувану ухвалу без достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором.

Скаржник вказує, що за період з 01.10.2012 по 31.12.2019, тобто з моменту виникнення простроченої заборгованості та до дати про укладення угоди про відступлення права вимоги Компанія «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП не вживала жодних заходів щодо стягнення з ТОВ «Укркава» заборгованості за ліцензійним договором, в тому числі не зверталося з відповідним позовом до суду, що в свою чергу свідчить про те, що така заборгованість не є безспірною.

Скаржник також зазначив, що згідно з п. 4.1 Договору відступлення права вимоги сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору ОСОБА_2 сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі, що буде вказана у додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги, проте ОСОБА_2 не надав до заяви про грошові вимоги до ТОВ «УКРКАВА» додаток № 1 до Договору про відступлення права вимоги та жодного платіжного документу, який би підтверджував факт розрахунку ОСОБА_2 з Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП, що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами свої грошові вимоги до ТОВ «УКРКАВА».

Керуючись викладеним вище, скаржник просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 вересня 2023 року у справі №916/2739/20 про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 до ТОВ «Укркава» в сумі 61 182 750,00 грн скасувати та ухвалити нове рішення, яким відхилити вимоги ОСОБА_2 до ТОВ «Укркава» в сумі 61 182 750,00 грн.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 по справі № 916/2739/20).

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 21.09.2023, зокрема:

« 1.Визнаними вимогами кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є:

- ОСОБА_3 з вимогами до боржника в сумі 2 422 194, 65 грн.;

- Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Укркава» з вимогами до боржника в сумі 15 460 507,83 грн.;

- ОСОБА_2 з вимогами до боржника в сумі 61 182 750,00 грн.;

- ОСОБА_1 з вимогами до боржника в сумі 15 200 064,07 грн.;

- ОСОБА_4 з вимогами до боржника в сумі 122 124,98 грн.;

- ОСОБА_5 з вимогами до боржника в сумі 175 284,23 грн.;

- ОСОБА_6 з вимогами до боржника в сумі 124 225,46 грн.;

- ОСОБА_7 з вимогами до боржника в сумі 125 742,06 грн.;

- ОСОБА_8 з вимогами до боржника в сумі 27 446,71 грн.;

- ОСОБА_9 з вимогами до боржника в сумі 38 325,67 грн.;

- ОСОБА_10 з вимогами до боржника в сумі 21 266,94 грн.;

- ОСОБА_11 з вимогами до боржника в сумі 14 490,00 грн.;

- ОСОБА_12 з вимогами до боржника в сумі 29 566,51 грн.;

- ОСОБА_13 з вимогами до боржника в сумі 56 864,68 грн.;

- Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з вимогами до боржника в сумі 220 584 270,00 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 380 615,95 грн. (незабезпечені вимоги);

- Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області з вимогами до боржника в сумі 1 217 833,54 грн.

2. Не визнаними вимогами кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з вимогами до боржника в сумі 287 697 443,85 грн. (не забезпечені вимоги).»

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ »Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі № 916/2739/20.

Скаржник просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 21 вересня 2023 року (попереднього засідання) у справі №916/2739/20 в частині визнання кредиторських вимог ТОВ «Торгівельний дім «Укркава», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасувати, відмовивши у визнанні таких вимог. А в частині відхилення вимог АТ «Ощадбанк» в сумі 287 697 443,85 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким: визнати грошові вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» в сумі 287 697 443,85 грн (не забезпечені вимоги), в тому числі 240 702 266,55 грн пені.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024, зокрема:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 залишено без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 залишено без змін.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 задоволено частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 скасовано та прийнято нове рішення, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1.Визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 156 038 158,97 грн (забезпечені вимоги) та в сумі 16 876 093,60 грн. (незабезпечені вимоги).

2. Кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 335 748 077,23 грн відхилити.»

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 задоволено частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 скасувано в частині:

- визнаних та невизнаних вимог кредитора Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава».

В цій частині ухвалено нове рішення:

- визнаними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є вимоги в сумі 156 038 158,97 грн (забезпечені вимоги) та в сумі 16 876,093,60 грн. (незабезпечені вимоги).

- невизнаними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є вимоги в сумі 335 748 077,23 грн.

Постановою Верховного Суду від 30.10.2024 у справі №916/2739/20 частково задоволено касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»; скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі №916/2739/20 щодо кредиторських вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» та щодо кредиторських вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава»; передано справу №916/2739/20 в скасованій частині на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду; в іншій частині постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.05.2024 у справі №916/2739/20 залишено без змін.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

26.11.2024 до суду апеляційної інстанції з Верховного Суду надійшли матеріали справи №916/2739/20, після чого колегією суддів у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. подано заяву про самовідвід, мотивовану недопустимістю повторної участі суддів у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 заяву про самовідвід суддів Південно-західного апеляційного господарського суду Таран С.В., Богатиря К.В. та Поліщук Л.В. у справі №916/2739/20 задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024, для розгляду апеляційних скарг сформовано колегію суддів у складі головуючого судді - Філінюка І.Г., судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 прийнято справу № 916/2739/20 до провадження у зміненому складі суддів: головуючий суддя Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М.

Призначено справу № 916/2739/20 до розгляду на 04.02.2025 о 14:30 год.

У судовому засіданні Південно-західного апеляційного господарського суду 04.02.2025 оголошено перерву до 18.03.2025 о 15:00 год.

В судових засіданнях представник АТ «Державний ощадний банк України» підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники ОСОБА_2 та Черепа О.О. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційних скарг та просили ухвали суду залишити без змін.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Розгляд клопотань у судовому засіданні 18.03.2025:

Колегію суддів клопотання представника ОСОБА_2 (вх н. 4449/24 від 31.01.2025) про поновлення строку на подання доказів та надання додаткових доказів по справі задоволено частково:

- залучено до матеріалів справи засвідчену копію договору доручення від 20.01.2020.

- у задоволенні клопотання в іншій частині, а саме у залученні квитанцій відмовлено, відповідно до наступного.

Згідно зі статтею 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про судоустрій та статус судів» судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної і комунальної форм власності беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Згідно з частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 91 ГПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

При цьому до письмових доказів, викладених недержавною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат». Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Таким чином, докази, не перекладені з іноземної мови (недержавної мови) на українську мову та не засвідчені належним чином в порядку статті 79 Закону України «Про нотаріат» не є належними документами, оскільки не оформлені в установленому законом порядку. Такої ж думки дотримується Верховий Суд у постанові від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Близька за змістом позиція про те, що використання документів, викладених іноземною мовою без їх засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою, суперечить положенням Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» та частини першої статті 9 ЦПК України (мова цивільного судочинства), міститься у постанові від Верховного Суду 18.09.2024 у справі №751/1620/23.

Надані квитанції не містять перекладу у встановленому законодавством порядку на державну мову, що унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі, зокрема, достовірно встановити зміст такого документу та дії, які вчинені на підставі вказаного документу особами.

Відповідно до частини першої статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Поряд з цим, заявником не було обґрунтовано та не було доведено суду об`єктивну неможливість подання перекладу поданих документів, як доказів, українською мовою, що унеможливлює для суду оцінку таких документів як доказів у справі.

Відмовлено у задоволенні клопотання представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про залучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме витяги фінансової звітності компанії Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП, на підставі ч. 8 статті 91 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Частиною 1 ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, для цілей прийняття документа, складеного відповідно до Конвенції та звільнення його від процедури консульської легалізації, він повинен містити апостиль або бути скріпленим з апостилем.

Водночас, витяги фінансової звітності компанії Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП, не містять опостилю, що виключає можливість прийняття зазначених витягав (ухвала в протокольній формі).

Відмовлено задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про витребування доказів, а саме щодо витребування від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію щодо перетинання державного кордону громадянкою Федеративної Республіки Німеччина ОСОБА_14 , оскільки остання не є учасником справи (ухвала в протокольній формі).

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 ГПК України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Враховуючи Постанову Верховного Суду від 30.10.2024 у даній справі, предметом апеляційного розгляду є кредиторські вимоги:

- Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава»;

- ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава».

Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника у справі про банкрутство юридичних осіб та порядок розгляду судом відповідних заяв регламентовані, зокрема, статтями 45, 46, 47 КУзПБ.

В силу вказаних норм, під час розгляду заявлених до боржника кредиторських вимог, суд має з`ясовувати правову природу таких вимог, надати правову оцінку доказам поданим заявником на підтвердження його вимог до боржника, аргументам та запереченням боржника чи інших кредиторів щодо задоволення таких вимог, перевірити дійсність заявлених вимог, з урахуванням чого встановити наявність підстав для їх визнання чи відхилення (повністю або частково).

У питанні порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство та ролі й обов`язків суду на цій стадії колегія суддів враховує усталені правові висновки Верховного Суду, що полягають у такому:

- у попередньому засіданні господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником. Заявлені до боржника грошові вимоги конкурсних кредиторів можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору. Отже, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору (постанови від 26.02.2019 у справі № 908/710/18 від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 12.10.2021 у справі №01/1494 (14- 01/1494));

- законодавцем у справах про банкрутство обов`язок доказування обґрунтованості вимог кредитора певними доказами покладено на заявника грошових вимог, а предметом спору в цьому випадку є вирішення питання про належне документальне підтвердження цих вимог кредитором-заявником.

- надані кредитором докази мають відповідати засадам належності (стаття 76 ГПК України), допустимості (стаття 77 ГПК України), достовірності (стаття 78 ГПК України) та вірогідності (стаття 79 ГПК України);

- покладення обов`язку доказування обґрунтованості відповідними доказами своїх вимог до боржника саме на кредитора не позбавляє його права на власний розсуд подавати суду ті чи інші докази, що дозволяє суду застосовувати принцип диспозитивності господарського судочинства та приймати рішення про визнання чи відмову у визнанні вимог кредитора, виходячи з тієї сукупності доказів, яка надана кредитором-заявником грошових вимог (постанова від 27.08.2020 у справі №911/2498/18; від 13.09.2022 у справі № 904/6251/20);

- така судова практика є сталою як при застосуванні статей 23-25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (що втратив чинність), так і при застосуванні статей 45-47 КУзПБ (введеного в дію з 21.10.2019), що містять подібне правове регулювання порядку звернення кредиторів із заявами з грошовими вимогами до боржника у справі про банкрутство та порядку розгляду цих заяв судом.

Щодо кредиторських вимог АТ «Ощадбанк»., колегія суддів зазначає наступне.

28.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (нова назва Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю Укркава (позичальник) було укладено договір кредитної лінії №86, згідно якого банк зобов`язується надати на умовах цього договору, а позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Крім того сторонами також було укладено ряд додаткових договорів до договору кредитування.

Пунктом 2.2. договору визначено, що кредит надається у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.12.2016.

Додатковим договором №5 від 28.08.2014 сторони внесли зміни в п.2.2. договору та виклали його в наступній редакції: "кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 29.12.2016 шляхом зниження ліміту кредитування, встановлення нового порядку сплати відсотків та нових максимальних лімітів кредитування за виданими траншами в наступних валютах: 39 965 000 грн та 3 000 000 доларів США".

Умовами п. 2.3. договору сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в еквіваленті 40 000 000 грн.

Додатковим договором №5 від 28.08.2014 сторони внесли зміни в п. 2.3. договору та виклали його в наступній редакції: «сторони погодили суму максимального ліміту кредитування і визначили його в розмірі 39 965 000 грн та 3 000 000 доларів США».

Кредит позичальнику може надаватися в таких валютах: гривня, долар США, Євро. Погашення кредиту (його частини) здійснюється у валюті надання кредиту (його частини). Валюта кредиту при наданні кредиту (його частини) визначається відповідно до поданої заявки позичальника, підписаної керівником та головним бухгалтером позичальника, та погодженої з банком (п.2.3.1. договору).

Згідно п. 2.3.5. договору (в редакції додаткового договору №7 від 24.04.2015р.) сторони погодили збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, відповідно до п.п.2.4.1. 2.4.5. цього договору в строки згідно з наступним графіком зменшення ліміту кредитування по кожному з виданих траншів:

- для траншів, виданих в гривні з максимальним лімітом кредитування 39 965 000 грн щомісячно рівними частинами по 2 497 812,50 грн, починаючи з 30 вересня 2015 року по 29 грудня 2016 року;

- для траншів, виданих в доларах США з максимальним лімітом кредитування 3 000 000 доларів США - щомісячно рівними частинами по 187 500 доларів США, починаючи з 30 вересня 2015 року по 29 грудня 2016 року.

З метою дотримання Діючого ліміту кредитування згідно з умовами цього договору позичальник зобов`язаний не пізніше останнього банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування кредитом у межах встановленого в звітному періоду діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період".

Відповідно до п.2.7. договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим договором. Проценти нараховуються банком за фіксованою процентною ставкою.

За умовами п. 2.7.1. договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 17,0% річних в гривні, 11,5 % річних в доларах США, 10,5% річних в Євро річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором.

Згідно п. 2.7.3. договору нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти (з урахуванням положень п.2.7.4. цього договору) повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього числа місяця, а в разі дострокового погашення кредиту одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 30.01.2012.

Відповідно до п. 2.7.4 договору у випадку порушення зобов`язань позичальника, встановлених пунктам 5.3.6 цього договору, банк встановлює процентну ставку в розмірі 19,0% річних за траншами, наданими в гривні, 13,5% річних за траншами, наданими в доларах США, 12,5% річних за траншами, наданими в євро, починаючи з першого дня звітного місяця, що слідує з місяцем, в якому відбулось порушення зобов`язань Позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору.

Додатковим договором №3 від 07.12.2012 сторонами викладено п. 2.7.1. договору в наступній редакції: "проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19,0% річних в гривні, 11,5 % річних в доларах США, 10,5% річних в Євро річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором".

Пункт 2.7.4. договору вказаним додаткових договором також викладено у новій редакції: «у випадку порушення зобов`язань позичальника, встановлених пунктам 5.3.6 цього договору, банк встановлює процентну ставку в розмірі 21,0% річних за траншами, наданими в гривні, 13,5% річних за траншами, наданими в доларах США, 12,5% річних за траншами, наданими в євро, починаючи з першого дня звітного місяця, що слідує за місяцем, в якому відбулось порушення зобов`язань Позичальника, та закінчуючи останнім днем місяця, в якому таке зобов`язання буде виконане/дотримане. Сторони домовились, що встановлення процентної ставки за користування кредитом відповідно до цього пункту договору не є зміною в односторонньому порядку умов цього договору».

Додатковим договором №5 від 28.08.2014 сторонами викладено в новій редакції пункт 2.7.1. договору: «проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 19,0% річних в гривні, 11,5 % річних в доларах США, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором».

Вказаним додатковим договором сторонами також доповнено п. 2.7.3. договору абзацом наступного змісту: «починаючи з 01.06.2014 до 31.12.2014» здійснювати сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% від щомісячно нарахованої суми відсотків; Сплата залишку нарахованих, але не сплачених відсотків за період з 01.06.2014 по 31.12.2014 здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами разом та у строк із відсотками, що будуть нараховуватись в період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Поряд з цим, додатковим договором №7 від 24.04.2015 абзац 2 підпункту 2.7.3 договору сторонами викладено у новій редакції: «починаючи з 01.06.2014 до 30.09.2015 здійснювати сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 30% від щомісячно нарахованої суми відсотків; Сплата залишку нарахованих, але не сплачених відсотків за період з 01.06.2014 по 30.09.2015 здійснюється позичальником щомісячно рівними частинами разом та у строк із відсотками, що будуть нараховуватись в період з 01.01.2016 по 29.12.2016.

За умовами п.2.8. договору позичальник також доручає банку проводити договірне списання коштів з його рахунків, відкритих у банку, як тих, що наявні на момент укладення цього договору, так і тих, що будуть відкриті в майбутньому, в разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Відповідно до п. 2.9. договору погашення зобов`язань позичальником здійснюється в такій послідовності: 1) прострочені проценти за користування кредитом (у випадках, якщо прострочення буде мати місце); 2) прострочена основна сума боргу за кредитом (у випадках, якщо прострочення буде мати місце); 3) сплата прострочених комісійних винагород, які не надійшли у строки, визначені цим договоре (якщо прострочення буде мати місце); 4) строкові нараховані проценти за користування кредитом; 5) комісійні винагороди за кредитом, визначені цим договором; 6) пеня за непогашення у строк основної суми боргу за кредитом (якщо непогашення буде мати місце); 7) пеня за непогашення у строк процентів (якщо непогашення буде мати місце); 8) інші платежі та/або штрафні санкції, що будуть належати до сплати відповідно до умов цього договору; 9) строкова сума боргу за кредитом.

За умовами п. 3.1.1. договору банк відкриває позичальнику кредитний рахунок (рахунки) для обліку заборгованості за кредитом відповідно до правил, що діють у банку, та згідно з чинним законодавством. Банк проводить надання кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих позичальником або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням кредиту, визначеним в п.2.4. договору.

Згідно п. 3.3.1. договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо позичальник вчасно не сплатив суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

За умовами п. 3.3.2. договору після отримання позичальником від банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання кредиту позичальник зобов`язаний не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов цього договору).

Згідно з п.3.4.1 договору підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої позичальником банку частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) є виписки з рахунків, відкритих у банку, для обліку заборгованості позичальника за цим договором по кредиту, нарахованих процентах, та інших платежах. Повернення витребуваної суми не призупиняється і не відкликається позичальником на підставі виникнення спору по належній до повернення сумі, зі збереженням зобов`язань Банку з повернення надлишку перерахованих йому сум.

Пунктом 5.3.6. договору (в редакції додаткового договору №3 від 07.12.2012) сторони погодили, що, починаючи з 01.01.2013р., позичальник зобов`язаний забезпечити надходження грошових коштів на поточні рахунки, відкриті в установах АТ "Ощадбанк", в обсязі не менше 90% від загальної суми надходжень на всі поточні рахунки позичальника за квартал, виходячи з щоквартальних довідок з обслуговуючих банків.

Розділом 5 договору сторонами погоджено їх права та обов`язки. Так до обов`язків банку, за умовами п. 5.2.1., віднесено за умови повного належного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань надати позичальнику кредит у порядку та на умовах, викладених в договорі. До прав банку згідно п.5.2.1. належить право банку вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань за цим договором.

Позичальник в свою чергу, відповідно до п.п. 5.3.1., 5.3.2. договору, зобов`язаний належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе цим договором зобов`язання; точно в строки, обумовлені цим договором, погашати кредит та своєчасно у визначені цим договором строки сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Згідно п.7.1.1. договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.

Додатковим договором №7 від 24.04.2015 сторони вирішили п.7.1.1. доповнити абзацом наступного змісту: «Банк зобов`язується не стягувати штрафні санкції (штрафи, пені, тощо), нараховані за період з 28.11.2011 по 19.03.2015.

В пункті 8 додаткового договору №7 від 24.04.2015 до договору кредитної лінії №86 від 28.12.2011 сторонами погоджено в день укладання додаткового договору до договору кредитної лінії №86 від 28.12.2011 перенести суму заборгованості, що обліковується на рахунках простроченої заборгованості за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011 на рахунки строкової заборгованості у зв`язку зі змінами кредитування.

Згідно п. 9.1. договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафних санкцій, неустойки, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього договору.

28 грудня 2011 року між Банком та ТОВ «УКРКАВА» укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за № 7545, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін № 1 від 10 грудня 2012 року, який зареєстрований за № 5513; договором про внесення змін № 2 від 04 березня 2014, який зареєстрований за № 694; договором про внесення змін № З від 28 серпня 2014 року, який зареєстрований за № 2895 (надалі - Договір іпотеки).

Згідно з п. 1.1 Договору іпотеки, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі предмет іпотеки, що належить іпотекодавця на праві власності.

Також іпотекою, встановленою цим Договором, забезпечується вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов`язаних з порушенням (неналежним виконанням) іпотекодавцем умов цього договору, а також вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, пов`язаних з пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягненням на предмет іпотеки за цим договором, а також витрат на утримання та збереження предмета іпотеки, зазначеного в цьому пункті договору.

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ «Б» з навісами літ «б», « 61» загальною площею 7 665,5 кв. м. будівель насосної літ «В» підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв. м, споруд №1,8- огорожі, 2, 3. 9 - ворота. № 4 - градирні, № 5 - резервуари для води, № 6 - артезіанську свердловину, № 7 - резервуар для шламу, № 10 - оглядові колодязі, № 1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), яке знаходиться у Одеській області, м. Чорноморськ (стара назва - м. Іллічівськ. Місто змінило назву на м. Чорноморськ на підставі Постанови Верховної Ради України № 3854 від 04.02.2016). вул. Промислова, буд. 14-А (чотирнадцять А) (надалі - Предмет іпотеки).

Право власності на Предмет іпотеки підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме-майно № 35790, виданим виконавчим комітетом Іллічівської міської ради 09 лютого 2011 року на підставі рішення виконкому Іллічівської міської Ради від 27.01.2011 року № 24. а також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59969270 від 26.05.2016.

Предмет іпотеки розташований на земельних ділянках (кадастрові номера :02:031:0006 та :02:031:0007) за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Промислова, 14-А, загальною площею 1,5937 га (1.5097 га та 0,084 га відповідно), цільове призначення яких - для будівництва заводу з виробництва розчинної кави та кавових виробів, що перебувають в оренді Іпотекодавця на підставі Договору оренди № 7430 від 24.11.2005, укладеного між Іпотекодавцем та Іллічівською міською Радою Одеської області.

28 грудня 2011 року між Банком та Позичальником укладено Договір застави обладнання, який посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за № 7544, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін № 1 від 10 грудня 2012 року, який зареєстрований за № 5514, договором про внесення змін № 2 від 28 серпня 2014 року, який зареєстрований за № 2894 (надалі - Договір застави).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави, застоводавець з метою належного виконання зобов`язань, що випливає з кредитного договору, передає в заставу, а заставодержатель приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет застави, що належить застоводавцю на праві власності.

Відповідно до п. 1.2 Договору застави предметом застави є обладнання, яке належить Заставодавцю на праві власності, перелік якого наведено в додатку 1 до цього Договору, що додається.

10 грудня 2012 року між Банком та Позичальником укладено Договір застави обладнання № 3, зі змінами від 28.08.2014 (надалі - Договір застави № 3).

Відповідно до п. 1.1. Договору застави №3 з метою забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, заставодавець відповідно до умов цього договору передає в заставу, а заставодержатель в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, приймає в заставу предмет застави, що належить заставодавцю на праві власності.

Також заставою, встановленою цим договором, забезпечуються вимоги заставодаводержателя щодо відшкодування будь-яких витрат та збитків заставодержателя, пов`язаних з невиконанням або неналежним виконанням заставодавцем умов цього договору, а також вимоги заставодержателя щодо відшкодування витрат заставодержателя, пов`язаних х пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягнення на предмет застави за цим договором, а також витрат на утримання і збереження предмета застави, зазначеного в пункті 1.2. цього договору.

Відповідно до умов п. 1.2 Договору застави №3 предметом застави за цим договором є основні засоби - обладнання та устаткування, перелік, опис та адреса розташування яких наведені в Додатку 1 до нього договору, договірною вартістю.

На виконання кредитного договору, банком перераховано, а відповідачем ТОВ «Укркава» не повернуто 2 999 385,40 дол. США та 39 965 000 грн. кредитних коштів.

У зв`язку з не виконанням своїх зобов`язань за договором, банком на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» було надіслано вимогу про дострокове повернення, в якій банк повідомив про відкликання кредиту та вимагав не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного договору) на загальну суму 3 699 753,88 дол. США та 52 884 667,05 грн., складові частини, якої також були наведені у вимозі.

Відповідна вимога була отримана відповідачем 11.05.2016.

Вимога позивача про дострокове повернення кредитних коштів, процентів та інших платежів, відповідачем виконана не була.

В заяві банк зазначає, що станом на 20.10.2020 заборгованість ТОВ «Укркава» за договором кредитної лінії № 86 від 28.12.2011 становить 10 559 411,58 доларів США та 211 079 244,50 грн, з яких:

1) за траншами, виданими в національній валюті:

- прострочена заборгованість за основним боргом - 39 965 000,00 грн;

- заборгованість по строкових процентах - 435 684,02 грн;

- gрострочена заборгованість за процентами за користування кредитом - 46746334,58 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) 56 210 353,65 грн;

-пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) - 33 773 349,60 грн;

- 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) - 5 463 555,64 грн;

- 3% річних за несвоєчасне погашення процентів кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) 3 671 997,57 грн;

- інфляційні втрати по основному боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) - 16 827 762,82 грн;

- інфляційні втрати по простроченим процентам кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) 7 985 206,62 грн.

2) за траншами, виданими в іноземній валюті:

- прострочена заборгованість за основним боргом (кредитом) - 2 999 385,40 доларів США;

- сума заборгованості по строкових процентах - 21 020,28 доларів США;

- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 1723189,62 доларів США;

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) 4218 498,00 доларів США;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) - 1 139 431,73 доларів США;

- 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) 334 350,95 доларів США;

- 3% річних за несвоєчасне погашення процентів (з 11.11.2015 по 19.10.2020) - 123535,60 доларів США.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», в якій просило суд з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011, що станом на 13.12.2018 становила 136 267 171,63 грн. та 5 916 392,36 дол. США та складається з:

1) за траншами, виданими в національній валюті:

- прострочена заборгованість за основним боргом - 39 965 000 грн.,

- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 31 357 862,04 грн.,

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 20.02.2015 по 13.12.2018 36 903 418,37 грн.,

- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 20.02.2015 по 13.12.2018 - 3 709 994,92 грн.,

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу 3 271 997,49 грн.,

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 1 170 136,69 грн.,

- інфляційні втрати по основному боргу 13 944 454,58 грн.,

- інфляційні втрати по простроченим процентам 5 944 307,54 грн.,

2) за траншами, виданими в іноземній валюті:

- прострочена заборгованість за основним боргом (кредитом) - 2 999 385,40 дол. США,

- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом 840 639,95 дол. США,

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу 372 037,22 дол. США,

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 58 362,68 дол. США,

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 20.02.2015 по 13.12.2018 1 381 005,32 дол. США;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 20.02.2015 по 13.12.2018 264 961,79 дол. США.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.10.2020 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30.03.2021, вирішено:

« 1.Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»:

- заборгованість за основним боргом у доларах США у сумі 2 979 448,59 дол. США;

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США у сумі 242 224,95 дол. США;

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів у доларах США у сумі 20 420,80 дол. США;

- заборгованість за основним боргом у гривні у сумі 39 965 000,00 грн;

- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 10 588 928,93 грн;

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 3 250 986,83 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 7 024 863,23 грн;

- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення основного боргу у сумі 13 642 751,68 грн;

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів у гривні у сумі 661 676,58 грн;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів у гривні у сумі 1 921 226,55 грн;

- інфляційні втрати за несвоєчасне погашення процентів у гривні у сумі 3 080 341,43 грн;

- судовий збір у сумі 380 615,95 грн.

3. В задоволенні решти позову відмовити.»

Таким чином, судами трьох інстанцій вже була надана оцінка частині вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава», що виникли на підставі неналежного виконання зобов`язань за договором кредитної лінії № 86 від 28.12.2011.

Зокрема, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17, було встановлено, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» перед АТ «Державний ощадний банк України» за основним боргом у доларах США становить 2 979 448,59 дол. США, тому саме на таку суму підлягають визнанню вимоги у цій частині, а не на суму 2 999 385,40 дол. США, як було зазначено банком в заяві про визнання кредиторських вимог.

Крім того, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17, було встановлено, що заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» перед АТ «Державний ощадний банк України» за основним боргом у гривні складає 39 965 000,00 грн, тому саме на таку суму підлягають визнанню вимоги у цій частині.

Щодо кредиторських вимог в частині заборгованості по строкових процентах в сумі 435 684,02 грн, простроченої заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 46 746 334,58 грн, заборгованості по строкових процентах в сумі 21 020,28 доларів США та простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1 723 189,62 доларів США, колегія суддів зазначає, що даним вимога також була надана оцінка у рішенні Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17.

Зокрема, суди трьох інстанцій дійшли до наступного висновку:

«Як встановлено судом, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» скористалося передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК України правом, направивши позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту, яка була отримана останнім 11.05.2016.

Зважаючи на наведене, з урахуванням також правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.06.2020 у справі №910/4907/13, суд зазначає, що пред`явлення позивачем вимоги до відповідача про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання кредитного зобов`язання, тобто позивачем, з урахуванням положень п. 3.3.2. договору (20 банківських днів з моменту вручення вимоги), змінено строк повернення кредиту на інший термін до 08.06.2016.

Фактично до 08.06.2016 включно, ТОВ «Укркава» згідно поданого позивачем розрахунку, відповідність якого щодо розміру тіла кредиту матеріалам справи встановлена висновком судової експертизи, мало здійснити повернення тіла кредиту у доларах США в розмірі 2 999 385,40 та у гривнях у розмірі 39 965 000 грн, сплатити проценти за користування кредитом, а також сплатити всі інші платежі, що підлягали сплаті позичальником банком.

Надаючи оцінку позиції позивача щодо можливості нарахування процентів за користування кредитними коштами до моменту повернення тіла кредиту в повному обсязі, суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 04.02.2020р. у справі №912/1120/16.

Так у означеній постанові Верховного суду викладено наступну правову позицію.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже враховуючи, що після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, з 09.06.2016, позивачем змінено термін кредитування по договору кредитної лінії №86 від 28.12.2011, банк втратив можливість нарахування процентів на підставі п.2.7. договору, що свідчить про те, що нарахування АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» таких процентів з 09.06.2016 є неправомірним.

З огляду на вказані висновки суду, посилання відповідача та третьої особи про відсутність у банку права на нарахування процентів, починаючи з 05.05.2016, є необґрунтованим, оскільки вони здійснені без врахування положення п.3.3.2. договору, положення якого підлягають системному тлумаченню разом з усіма іншими обставинами.

Як встановлено судом з наданого позивачем розрахунку, висновки щодо правомірності якого здійснено експертом, станом на 08.06.2016 заборгованість ТОВ «Укркава» по процентам у валюті дол. США становила 520 413,85 дол. США.

Водночас наведений розрахунок свідчить, та сторонами дана обставина жодним чином не спростована, що після 08.06.2016 на рахунок ТОВ «Укркава» надійшли грошові кошти у сумі 540 350,66 дол. США, які позивачем було зараховано в рахунок погашення заборгованості по процентам, що були нараховані в тому числі і після 08.06.2016.

Поряд з цим, враховуючи висновки суду щодо неправомірного нарахування позивачем процентів після вказаної дати, суд зазначає, що така сума мала бути зарахована в рахунок погашення відсотків, нарахованих по 08.06.2016, розмір яких склав 520 413,85 дол. США.

Таким чином, суд доходить висновку про повне погашення відповідачем суми відсотків, нарахованих у дол. США, та відсутність заборгованості в цій частині.

При цьому, враховуючи визначену п. 2.8. договору послідовність зарахування грошових коштів з метою погашення заборгованості, залишок суми у розмірі 19 936,81 дол. США має бути зарахований в рахунок погашення тіла кредиту, виданого у дол. США.

Таким чином, сума заборгованості за тілом кредиту у дол. США, що не повернута відповідачем та наразі підлягає стягненню на користь позивача, становить 2 979 448,59 дол. США.

Щодо нарахованих позивачем процентів по кредитним коштам, виданим у валюті гривня, суд вказує, що згідно наданого позивачем та перевіреного судом розрахунку, станом на 08.06.2016 сума прострочених процентів становила 10 590 220,93 грн.

Визначаючи суму заборгованості про процентам, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує сплачені після 08.06.2016 грошові кошти у сумі 1 292 грн, а також положення п. 2.8. договору щодо послідовності зарахування грошових коштів з метою погашення заборгованості.

Таким чином, сума процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011, становить 10 588 928,93 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів доходить до висновку, що кредиторські вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме підлягають визнанню в цій частині лише вимоги на суму 10 588 928,93 грн, а в іншій частині вимоги банку зі стягнення процентів за користування кредитом не підлягають визнанню, адже апелянт не врахував, що нарахування відсотків, починаючи з 09.06.2016, є безпідставним. Крім того, банк не врахував та не зазначив, що заборгованість по відсотках у доларах США взагалі була погашена боржником.

Щодо кредиторських вимог в частині пені.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, відповідно до статті 550 ЦК України.

Відповідно до п. 7.1.1 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до абз. 4 частини другої статті 45 КУзПБ склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно з абз. 5 частини третьої статті 45 КУзПБ заява кредитора повинна містити розмір вимог кредитора до боржника з окремим зазначенням суми неустойки (штрафу, пені).

Банк, зазначивши, що невиконання грошового зобов`язання боржником є триваючим правопорушенням, нарахував пеню, яка становить 240 702 266,55 грн та складається з 89 983 703,25 грн - пеня за траншами, виданими в національній валюті, в тому числі:

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) - 56 210 353,65 грн, в т.ч. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 08.12.2016) в сумі 7 024 863,23 грн стягнуті рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) - 33 773 349,60 грн, в т.ч. пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (з 11.11.2015 по 08.12.2016) в розмірі 1 921 226,55 грн стягнуті рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17;

та з 150 718 563,30 грн - пеня за траншами, виданими в іноземній валюті, в тому числі:

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (з 01.10.2015 по 19.10.2020) 4 218 498,00 доларів США;

- пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом (з 11.11.2015 по 19.10.2020) -1 139 431,73 доларів США.

Нараховані суми пені включені до заяви АТ «Ощадбанк» з кредиторськими вимогами до боржника.

Згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

При цьому, словосполучення «якщо інше не встановлено законом або договором», яке містить частина шоста статті 232 ГК України, потрібно розуміти так, що допускається існування іншого припису в законі, яке регулює відповідні відносини, або іншої умови договору, що регулює конкретні відносини сторін, які виконують функцію спеціальної норми стосовно загальної норми частини шостої статті 232 ГК України.

У постанові від 20.08.2021 у справі № 910/13575/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, уточнюючи правову позицію Верховного Суду щодо застосування частин 6 статті 232 ГК України, зазначила, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Тобто, частиною шостою статті 232 ГПК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, водночас строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 254 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (частина перша статті 259 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 13.09.2019 у справі №902/669/18.

Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду із застосування частини шостої статті 232 ГК України у подібних правовідносинах, цим приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Так, згідно п 9.1. кредитного договору сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафних санкцій, неустойки, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього договору.

Отже, вказаним пунктом сторони погодили інший строк нарахування штрафних санкцій, а саме до трьох років для всіх грошових зобов`язань позичальника

За таких обставин, заявлена кредитором вимога щодо стягнення пені у розмірі 240 702 266,55 грн відповідає умовам укладеного Договору та чинного законодавства України, відтак є правомірною та обґрунтованою.

Щодо кредиторських вимог в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні (з 01.10.2015 по 19.10.2020) у сумі 5 463 555,64 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів кредитом у гривні (з 11.11.2015 по 19.10.2020) у сумі 3 671 997,57 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США (з 01.10.2015 по 19.10.2020) у сумі 334 350,95 доларів США та 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів у доларах США (з 11.11.2015 по 19.10.2020) у сумі - 123 535,60 доларів США., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні за період з 01.10.2015 по 13.12.2018 та встановлено, що сума 3% річних за даний період становить 3 250 986,83 грн.

В свою чергу, колегія суддів здійснила розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні за період з 14.12.2018 по 19.10.2020 та встановила, що сума 3 %річних за даний період складає 2 217 891,47 грн.

Таким чином, колегія суддів встановила, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні (з 01.10.2015 по 19.10.2020) складають 5 468 878,30 грн.

В той же час, АТ Ощадбанк заявив до визнання в цій частині кредиторські вимоги на суму 5 463 555,64 грн, однак колегія суддів не може виходити за межі заявлених кредиторських вимог та доходить до висновку про те, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні (з 01.10.2015 по 19.10.2020 підлягають визнанню на суму 5 463 555,64 грн.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у гривні за період з 11.11.2015 по 21.05.2018 та встановлено, що сума 3% річних за даний період становить 661 676,58 грн.

В свою чергу, колегія суддів здійснила розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у гривні за період з 22.05.2018 по 19.10.2020 та встановила, що сума 3 %річних за даний період складає 766 928,09 грн.

Таким чином, колегія суддів встановила, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у гривні (з 01.10.2015 по 19.10.2020) складають 1 428 604,67 грн.

В той же час, АТ Ощадбанк заявив до визнання в цій частині кредиторські вимоги на суму 3 671 997,57 грн, однак колегія суддів вважає наведений розрахунок помилковим, оскільки банк не вірно визначав базу для такого нарахування, адже він продовжував нараховувати проценти за користування кредитом і після 08.06.2016, що є безпідставним.

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у гривні (з 01.10.2015 по 19.10.2020) підлягають визнанню на суму 1 428 604,67 грн.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США за період з 01.10.2015 по 13.12.2018 та встановлено, що сума 3% річних за даний період становить 242 224,95 дол. США.

В свою чергу, колегія суддів здійснила розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США за період з 14.12.2018 по 19.10.2020 та встановила, що сума 3 % річних за даний період складає 165 347,02 дол. США.

Таким чином, колегія суддів встановила, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США (з 01.10.2015 по 19.10.2020) складають 407 571,97 дол. США.

В той же час, АТ Ощадбанк заявив до визнання в цій частині кредиторські вимоги на суму 334 350,95 дол. США, однак колегія суддів не може виходити за межі заявлених кредиторських вимог та доходить до висновку про те, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США (з 01.10.2015 по 19.10.2020 підлягають визнанню на суму 334 350,95 дол. США.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів у доларах США за період з 11.11.2015 по 29.08.2017 (до дати погашення заборгованості по процентам у доларах США) та встановлено, що сума 3% річних за даний період становить 20 420,80 дол. США.

Нарахування 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів у доларах США за період після 29.08.2017 є безпідставним, оскільки, як було встановлено вище, заборгованість по процентам у доларах США була повністю погашена боржником 29.08.2017.

Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що кредиторські вимоги в частині 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у доларах США підлягають визнанню на суму 20 420,80 дол. США.

Щодо кредиторських вимог в частині інфляційних втрат по основному боргу у гривні 16 827 762,82 грн та інфляційних втрат по простроченим процентам у гривні у сумі 7 985 206,62 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок інфляційних втрат по основному боргу у гривні за період з 01.10.2015 по 30.11.2018, яким встановлено, що сума інфляційних втрат за даний період становить 13 642 751,68 грн.

В свою чергу, колегія суддів здійснила розрахунок інфляційних втрат по основному боргу у гривні за період з 01.12.2018 по 19.10.2022 та встановила, що інфляційні втрати за даний період становлять 3 093 107,56 грн.

Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що кредиторські вимоги в частині інфляційних втрат по основному боргу у гривні підлягають визнанню на суму 16 735 859,24 грн.

Рішення Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 містить розрахунок інфляційних втрат по процентам у гривні за період з 01.11.2015 по 31.05.2018, яким встановлено, що сума інфляційних втрат за даний період становить 3 080 341,43 грн.

В свою чергу, колегія суддів здійснила розрахунок інфляційних втрат по процентам у гривні за період з 01.06.2018 по 19.10.2022 та встановила, що інфляційні втрати за даний період становлять 1 315 525,43 грн.

Таким чином колегія суддів доходить до висновку, що кредиторські вимоги в частині інфляційних втрат по процентам у гривні підлягають визнанню на суму 4 395 866,86 грн.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Господарського суду Одеської області від 09.07.2020 у справі № 916/2943/17 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір у сумі 380 615,95 грн, тому кредиторські вимоги банку в частині стягнення даного судового збору також підлягають визнанню.

В матеріалах справи також міститься Виконавчий напис №2727 від 19.11.2017, вчинений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С. та Виконавчий напис №2731 від 09.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С.

Дані виконавчі написи були направлені на звернення стягнення на предмети іпотеки та застави з метою погашення заборгованості за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011.

За кожний з виконавчих написів, кредитором було сплачено 80 000,00 грн.

Враховуючи те, що дані витрати були понесені банком з метою виконання зобов`язання боржника за договором кредитної лінії №86 від 28.12.2011, колегія суддів вважає, що дані кредиторські вимоги також підлягають визнанню.

Крім того, при зверненні з заявою про визнання кредиторських вимог, банком були понесенні витрати зі сплати судового збору за подачу відповідної заяви, тому дані кредиторські вимоги у сумі 4 204,00 грн також підлягають визнанню.

Щодо віднесення кредиторських вимог до забезпечених та незабезпечених, колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи №916/2739/20 наявні (надавались АТ «Ощадбанк» в ході розгляду справи №916/2739/20) копії договорів із додатковими угодами до них, укладених між ТОВ «УКРКАВА» та АТ «Ощадбанк» для забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «УКРКАВА» за кредитним договором, а саме:

- договору наступної іпотеки від 28.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстровано в реєстрі за №7545, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін №1 від 10.12.2012 року, №2 від 04.03.2014 року; №3 від 28.08.2014 року;

- договору застави обладнання від 28.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстровано в реєстрі за №7544, зі змінами, внесеними договором про внесення змін №1 від 10.12.2012 року та №2 від 28.08.2014 року;

- договору застави обладнання №3 від 10.12.2012.

У всіх наведених договорах забезпечення сторонами (АТ «Ощадбанк» та ТОВ «УКРКАВА») погоджено вартість предметів забезпечення, а саме:

- відповідно до п. 1.4. Договору про внесення змін №3 від 28.08.2014 року до Договору іпотеки від 28.12.2011 року, укладеного між ТОВ «УКРКАВА» та АТ «Ощадбанк», за взаємною згодою Сторін вартість Предмета іпотеки (нерухомого майна: будівель та споруд Заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, розташованого за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Промислова, буд. 14- а) становить 4 201 689,00 дол. США, що в еквіваленті на дату укладення Договору складає 33 584 100,18 грн. Договірна вартість предмета іпотеки, що визначена Сторонами в гривневому еквіваленті, автоматично змінюється у разі зміни офіційного курсу гривні по відношенню до долару СІЛА, встановленого НБУ на кожне число місяця без необхідності внесення змін до цього пункту Договору;

- згідно з п. 2 Договору про внесення змін №1 від 10.12.2012 року до Договору застави обладнання від 28.12.2011 року, укладеного між ТОВ «УКРКАВА» та АТ Ощадбанк, яким п. 1.4. Договору застави викладено в редакції, якою визначено, що договірна вартість предмета застави становить 2 530 767,00 дол. США.:

- пунктом 1.3. Договору застави обладнання №3, укладеному між ТОВ УКРКАВА та АТ Ощадбанк 10.12.2012 року визначено, що за взаємною згодою Сторін вартість Предмету застави становить 2 692 162.00 лол. США. Договірна вартість предмета застави, що визначена Сторонами в гривневому еквіваленту, автоматично змінюється у разі зміни офіційного курсу гривні по відношенню до долару СІЛА, встановленого НБУ на кожне число місця без необхідності внесення змін до цього пункту.

А отже, відповідно до зазначеного АТ «Ощадбанк» курсу валют (1 дол. США = 28,13 грн.), договірна вартість предметів забезпечення за договором іпотеки та договорами застави в гривневому еквіваленті, становить 265 114 504,33 грн.

Відповідно до умов даних договорів ними забезпечується:

- повернення кредитних коштів;

- сплата процентів за користування кредитними коштами;

- сплата комісійної винагороди;

- сплата штрафнихх санкцій за неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором;

- вимоги щодо відшкодування витрат та збитків іпотекодержателя;

- вимоги пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягненням на предмет іпотеки/застави за цим договором;

- витрат на утримання та збереження предмета іпотеки/застави.

Проаналізувавши вищевказані договори, колегія суддів дійшла до висновку, що ними забезпечуються не всі вимоги кредитора.

Забезпеченими вимогами у даному випадку є:

- вимоги зі стягнення основного боргу у гривні та доларах США;

- вимоги зі стягнення процентів річних за договором;

- вимоги зі стягнення пені (вимоги пов`язані зі сплатою штрафних санкцій);

- вимоги зі стягнення інфляційних втрат (як вимоги щодо відшкодування витрат іпотекодержателя);

- вимоги зі стягнення витрат на виконавчі написи та судовий збір за звернення з позовом про стягнення заборгованості (як вимоги пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором та зі зверненням стягненням на предмет іпотеки за цим договором).

В свою чергу не забезпеченими є вимоги щодо стягнення 3 % річних та судового збору за подання заяви про визнання кредиторських вимог.

Таким чином, колегія суддів встановила, що сума забезпечених кредиторських вимог АТ «Ощадбанк», що підлягають визнанню становить 265 114 504,33 грн, з урахуванням вартості предметів забезпечення за договором іпотеки та договорами застави, а саме:

- прострочена заборгованість за основним боргом у гривні - 39 965 000,00 грн;

- прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом у гривні 10 588 928,93;

- прострочена заборгованість за основним боргом у доларах США 2 979 448,56 доларів США = 83 811 887,99 грн (2 979 448,56 доларів США х 28,13);

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 109 076 345,55 грн;

- інфляційні втрати по основному боргу - 16 735 859,24 грн.

- інфляційні втрати по простроченим процентам за кредитом - 4 395 866,86 грн.

- витрати на виконавчі написи 160 000,00 грн;

- витрати на судовий збір за звернення з позовом у справі №916/2943/17 - 380 615,95 грн.

В той же час сума незабезпечених вимог АТ Ощадбанк, що підлягають визнанню становить 148 502 015,00 грн, а саме:

- пеня за несвоєчасне погашення основного боргу та за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 131 625 922,00 грн (сума яка не покривається вартості предметів забезпечення);

- 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у гривні 5 463 555,64 грн;

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у гривні - 1 428 604,67 грн;

-3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу у доларах США 334 350,95 доларів США = 9 405 292,22 грн (334 350,95 доларів США х 28,13);

- 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за кредитом у доларах США 20 420,80 доларів США = 574 437,10 грн (20 420,80 доларів США х 28,13);

- судовий збір за подання заяви про визнання кредиторських вимог 4 204,00 грн.

Таким чином, апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 скасуванню з прийняттям нового рішення, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1.Визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 265 114 504,33 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 148 502 015,00 грн. (незабезпечені вимоги).

2. Кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 95 045 810,40 грн. відхилити.»

Щодо кредиторських вимог ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_2 звернувся з заявою про визнання кредитором до боржника в сумі 61704 750 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що 20.01.2020 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП (Первісний кредитор) та ОСОБА_2 (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги.

Відповідно до п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги, за цим Договором Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає Новим кредитором за наступними договором: Ліцензійний договір №11/01/11 від 11.01.2011 на використання торговельних марок (знаків для товарів та послуг)

Ліцензійний договір укладено між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава» (Ліцензійний договір №11/01/11 від 11.01.2011 з додатками надалі - Основний договір).

Відповідно до Ліцензійного договору компанія «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП надала ТОВ «Укркава» право на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг).

Станом на 31.12.2019 ТОВ «Укркава» заборгувала компанії «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП суму у розмірі 2 175 000,00 дол. США, за 87 місяців (з 01.10.2012 по 31.12.2019 рр.).

Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги, за цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань за договорами, які на дату укладення даного договору становлять суму грошових вимог у розмірі 2 175 000,00 дол. США, що підтверджується:

- Актом про виконання зобов`язань та стан взаєморозрахунків/заборгованості від між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава» на суму у розмірі 2175 000,00 дол. США, за 87 місяців (з 01.10.2012 по 31.12.2019);

- Фінансовою угодою №2 від 10.09.2012 до Ліцензійного Договору №11/01/11 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг) від 11.01.2011, між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава»;

- Ліцензійним Договором № 11/01/11 від 11.01.2011 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг), між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава».

З моменту переходу Права вимоги до Нового кредитора у відповідності до цього Договору, Права вимоги за Основними договорами переходять до Нового кредитора незалежно від того, чи відбулося стягнення за цими Основними договорами. Якщо таке стягнення відбулося, але виконавче провадження не закінчене, Новий кредитор має право на переведення всіх прав стягувача у виконавчому провадженні, які є у Первісного кредитора на момент переходу за цим Договором Прав вимоги до Нового кредитора.

За цим Договором Новий кредитор набуває усі права кредитора за зобов`язаннями за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржником грошових коштів, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право отримання коштів від реалізації майна Боржника, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржника, виконавчих проваджень щодо Боржника, в тому числі щодо майна Боржника, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору.

Розмір заборгованості за Основними договорами, Права вимоги, за якими переходять до Нового кредитора, вказаний п.1.1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

Сторони підтверджують, що після набуття Новим кредитором Прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.1. Договору про відступлення права вимоги, підписанням цього Договору Сторони підтверджують передачу Первісним кредитором Новому кредитору всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за Основним договором.

Відповідно до Акта приймання-передачі від 20.01.2020 за Договором про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, первісний кредитор (Компанія «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП) передав, а Новий кредитор ( ОСОБА_2 ) прийняв такі документи:

- Ліцензійний Договір № 11/01/11 від 11.01.2011 року на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг), між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава»;

- Фінансову угоду №1 від 11.01.2011 до Ліцензійного Договору № 11/01/11 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг) від 11.01.2011, між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава»;

- Фінансову угоду №2 від 10.09.2012 до Ліцензійного Договору № 11/01/11 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг) від 11.01.2011, між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава»;

-Додаткову угода №1 від 10.09.2012 до Ліцензійного Договору № 11/01/11 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг) від 11.01.2011;

-Додаткову угода №2 від 27.12.2017 до Ліцензійного Договору №1 1/01/11 на використання торговельних марок (знаків для товарів і послуг) від 11.01.2011;

Акт про виконання зобов`язань та стан взаєморозрахунків/заборгованості між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ТОВ «Укркава» на суму у розмірі 2175000,00 дол. США, за 87 місяців (з 01.10.2012 по 31.12.2019).

Крім того в даному акті було вказано, що новий кредитор не має претензій до Первісного кредитора щодо обсягу та переліку наданих документів, зазначених в пунктах 1 та 2 цього Акту.

20.01.2020 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 було укладено Додаток №1 до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, за умовами якого сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти у сумі - 108 750 дол. США. Відповідно до домовленостей Сторін, сплата може бути проведена у формі, не забороненій діючим законодавством, протягом 3-х років.

21.01.2020 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 було укладено Угоду до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, за умовами якої Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 486 514.00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 20 000,00 дол. США. Сторони підтверджують, що після проведення вищезазначених у п.1 цієї Угоди розрахунків, заборгованість Нового кредитора перед Первісним кредитором складає 88 750.00 дол. США.

27.01.2021 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 було укладено Угоду до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, за умовами якої Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 422 286,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 15 000,00 дол. США. Сторони підтверджують, що після проведення вищезазначених у п.1 цієї Угоди розрахунків, заборгованість Нового кредитора перед Первісним кредитором складає 73750,00 дол. США.

18.03.2021 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 було укладено Угоду до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, за умовами якої Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 553 956,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 20 000,00 дол. США. Сторони підтверджують, що після проведення вищезазначених у п. 1 цієї Угоди розрахунків, заборгованість Нового кредитора перед Первісним кредитором складає 53750,00 дол. США.

02.08.2021 між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 було укладено Угоду до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, за умовами якої Новий кредитор сплатив Первісному кредитору грошові кошти у розмірі 1441 403,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 53 750,00 дол. США. Сторони підтверджують, що після проведення вищезазначених у п.1 цієї Угоди розрахунків, заборгованість Нового кредитора перед Первісним кредитором - сплачена повністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Особливості уступки права вимоги викладені у статтях 512 - 519 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 910/7320/17, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. В такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу.

На підтвердження виконання умов Договору відступлення права вимоги ОСОБА_2 посилається на Додаток №1 від 20.01.2020 до Договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, та Угоди від 21.01.2020, 27.01.2021, 18.03.2021, 02.08.2021, за змістом яких платив Первісному кредитору грошові кошти у розмірі: 422 286,00 грн, 422 286,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 15 000,00 дол. США; 553956,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 20 000,00 дол. США; 1441403,00 грн, що по курсу НБУ на дату проведення розрахунків дорівнює 53 750,00 дол. США відповідно.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо реального виконання договору, який відповідно до його положень має оплатний характер, адже визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.

Норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які регулюють відносини організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, передбачають, що відповідно до положення статті 1 вказаного закону, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства, а первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1 та 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції та повинні мати такі обов`язкові реквізити як зміст та обсяг господарської операції.

В свою чергу, документи (у тому числі договори, накладні, рахунки, акти, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність належно оформлених первинних документів є обов`язковою ознакою господарської операції, однак не єдиною. По своїй правовій суті господарською операцією є операція, яка змінює зміст активів платника податку, а первинні документи лише підтверджують факт її проведення. Отже, основною первинною ознакою господарської операції є її реальність.

Водночас, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження виконання договору про відступлення права вимоги, а саме, перерахування новим кредитором первісному кредитору грошових коштів у вказаній сумі на виконання зазначених умов договору.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №905/813/20).

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду міститься в постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20.

У постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/2528/22 судом касаційної інстанції наголошено на тому, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Колегія суддів звертає увагу на обставини підписання договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, укладеного між Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП та ОСОБА_2 , Акта приймання-передачі від 20.01.2020 за договором про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, додатка №1 від 20.01.2020 до договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, Угод від 21.01.2020, від 27.01.2021, 18.03.2021, від 02.08.2021 до договору про відступлення прав вимоги від 20.01.2020, від імені Компанії «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП ОСОБА_5 який працює на посаді директора з розвитку ТОВ «Укркава» та який тривалий час був учасником ТОВ «Укркава».

Реальність укладеного договору ставиться під сумнів і у зв`язку з відсутністю доказів проведення претензійно - позовної роботи з повернення грошових коштів Компанією КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС ЛЛП. До матеріалів справи не додано жодного документу, який би свідчив про наміри первісного кредитора стягнути грошові кошти з боржника, не зважаючи на суттєвість суми заборгованості.

З матеріалів справи не вбачається, що за період з 01.10.2012 по 31.12.2019, тобто з моменту виникнення простроченої заборгованості та дату укладання угоди про відступлення права вимоги Компанією «КОЛБЕРГ ПРОДЖЕКТС» ЛЛП первісним кредитором, вчинялись будь - які дії щодо стягнення з ТОВ «Укркава» заборгованості за ліцензійним договором.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що у цьому винятковому (що залежить від обставин цієї справи) випадку, з метою здійснення судового контролю у справі про банкрутство зважаючи на принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів господарському суду необхідно було врахувати обставини того, що зобов`язання за ліцензійним договором тривали з 2012 року, угода про відступлення права вимоги укладена на передодні порушення справи про банкрутство ТОВ «Укркава», крім того, а ні первісний кредитор, а ні ОСОБА_2 не звертались з позовом про стягнення заборгованості, при цьому не надавши господарському суду жодних пояснень щодо вчинення дій задля отримання суми заборгованості, а також судом не враховано відсутність належних доказів оплати ОСОБА_2 за договором про відступлення права вимоги.

Колегія суддів також враховує, що у випадку наявності у суду обґрунтованих сумнівів у добросовісному користуванні своїми правами кредитором та боржником, а також у разі підтвердження відповідними доказами факту зловживання такими правами з метою уникнення майнової відповідальності боржника чи створення перешкод для задоволення обґрунтованих та документально підтверджених вимог інших кредиторів (частіше за все забезпечених кредиторів банків), правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Здійснивши правовий аналіз підстав виникнення грошових вимог ОСОБА_2 до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, в даному конкретному випадку, мають місце об`єктивні сумніви щодо обґрунтованості та дійсності кредиторських вимог, оскільки, наявні в матеріалах справи докази не дозволяють однозначно дійти висновку стосовно наявності зобов`язання боржника, яке має явні ознаки фіктивності. За вказаних обставин, на заявника таких вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 скасувати та ухвалити нове рішення:

«У задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальнвстю «Укркава» у сумі 61 182 750,00 грн. - відмовити».

Щодо ухвали попереднього засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

За результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Враховуючи наведені вище висновки, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 підлягає частковому задоволенню, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 скасуванню в частині:

- визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 з вимогами до боржника у розмірі 61 182 750 грн;

- визнаних та невизнаних вимог кредитора Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава».

В цій частині необхідно ухвалити нове рішення:

- визнаними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є вимоги в сумі 265 114 504,33 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 148 502 015,00 грн. (незабезпечені вимоги).

- невизнаними вимогами кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з вимогами до боржника в сумі 95 045 810,40 грн. та ОСОБА_2 з вимогами до боржника у розмірі 61 182 750 грн.

Керуючись ст. ст. 235-236, п.3 ч.1 статті 264, ст.ст. 266, 281 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора ОСОБА_2 ) по справі 916/2739/20 скасувати та ухвалити нове рішення:

«У задоволенні кредиторських вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальнвстю «Укркава» у сумі 61 182 750,00 грн. - відмовити».

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (про визнання вимог кредитора АТ «Ощадбанк») по справі 916/2739/20 скасувати та прийняти нове рішення, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1.Визнати кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 265 114 504,33 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 148 502 015,00 грн. (незабезпечені вимоги).

2. Кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» в сумі 95 045 810,40 грн. відхилити.»

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 (попереднього засідання) по справі 916/2739/20 скасувати в частині:

- визнання кредиторських вимог ОСОБА_2 з вимогами до боржника у розмірі 61 182 750 грн;

- визнаних та невизнаних вимог кредитора Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава».

В цій частині ухвалити нове рішення:

- визнаними вимогами Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є вимоги в сумі 265 114 504,33 грн. (забезпечені вимоги) та в сумі 148 502 015,00 грн. (незабезпечені вимоги).

- невизнаними вимогами кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю «Укркава» є: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» з вимогами до боржника в сумі 95 045 810,40 грн. та ОСОБА_2 з вимогами до боржника у розмірі 61 182 750 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20.03.2025.

Головуючий суддя Філінюк І.Г.

Суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.