ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2778/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024, повний текст складено 24.12.2024

у справі №916/2778/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2

про стягнення 2051745,92 грн заборгованості,

суддя суду першої інстанції: С.Ф. Гут

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2 про стягнення 2051745,92 грн заборгованості.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України 1043936,54 грн основного боргу, 15157,30 грн пені, 65365,32 грн 3% річних, 338123,22 грн інфляційних нарахувань та 19187,96 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2 про ухвалення додаткового рішення у справі №916/2778/24 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2 11035,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у справі №916/2778/24. У задоволенні решти заяви відмовлено.

Ухвалюючи вказане додаткове рішення, місцевий господарський суд зазначив, що за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу, витрати ОСББ ДОВЖЕНКА 2 у розмірі 11035,00 грн на професійну правничу допомогу адвоката є пов`язаними з даною справою, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру. При цьому господарський суд також керувався тим, що стягнення витрат на правову допомогу у заявленому відповідачем розмірі 50000,00 грн не відповідає критеріям пункт 3 частини 4 статті 129 ГПК України.

Не погодившись з ухваленим додатковим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви відповідача у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу під час розгляду справи є неспівмірним обсягу робіт адвоката, не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Так, справа №916/2778/24 не є складною та не потребує специфічних знань або залучення та участі фахівців та експертів. В матеріалах справи фактично присутні відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та клопотання про долучення доказів це все, що письмово подав представник відповідача.

Скаржник вказує, що у відзиві на позовну заяву відповідач сам просив суд часткового задовільнити позовні вимоги у розмірі 1447425,08 грн. Таким чином, підстав для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи №916/2778/24, немає.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2025 автоматичний розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.01.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/2778/24. Встановлено відповідачу строк до 17.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 17.02.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/2778/24 призначено на 20.03.2025 о 12:00 год.

19.03.2025 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги.

Розглянувши вказані письмові пояснення, колегія суддів у судовому засіданні 20.03.2025 залишила їх без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 07.02.2025 судом встановлено відповідачу строк до 17.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

За змістом частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Колегія суддів зазначає, що подані відповідачем письмові пояснення за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, який подано з пропуском встановленого судом строку та без клопотання про продовження такого строку, а відтак вказані письмові пояснення (відзив) залишаються судом без розгляду.

У судове засідання 20.03.2025 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція дійшла наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 серпня 2024 року між адвокатом Карташовим А.Г. (Адвокат) та ОСББ ДОВЖЕНКА 2 (Клієнт) укладено договір про надання професійної правничої допомоги (Договір), за умовами пункту 1.1 якого Адвокат зобов`язується надати Клієнту консультаційні послуги та професійну правничу допомогу (надалі може іменуватися Послуги), на умовах та обсязі визначених цим Договором. Для надання професійної правничої допомоги та виконання отриманих доручень Клієнтом надаються Адвокату такі повноваження:

-консультування з правових питань, складання документів юридичного характеру (наприклад: договір, претензія, протокол, звернення, запит, заява, клопотання, аналіз, узагальнення, консультація, тощо) та звернення з адвокатськими запитами а також іншими процесуальними документами, у тому числі щодо отримання копій документів та інформації з питань, що стосуються отриманого від Клієнта доручення за цим Договором, без будь-яких обмежень за видом, об`ємом та обсягом запитуваної інформації та документів, у т.ч з обмеженим доступом або встановленими законом чи договором умовами конфіденційності, чи інших встановлених обмежень у доступі до такої інформації або документів, на що Клієнт надає свою згоду без будь-яких обмежень;

-представництво інтересів Клієнта у судах господарської юрисдикції у статусі Позивача, Відповідача, третіх осіб без будь-яких обмежень.

Сторони домовились про те, що Адвокат надає професійну правничу допомогу за цим договором за гонорар у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, який є фіксованим та не залежить від обсягу наданої професійної правничої допомоги (кількості процесуальних документів, судових засідань, тощо) (пункт 2.1).

Задовольняючи частково заяву відповідача, місцевий господарський суд виходив із критеріїв пропорційності задоволених позовних вимог та співмірності таких витрат.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу під час розгляду справи є неспівмірним

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах Ніколова проти Болгарії та Єчюс проти Литви, п. п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 912/1025/20).

Дослідивши матеріали справи, заяву відповідача, мотиви прийнятого додаткового рішення, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги, що витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи, відповідають критеріям, встановлених частиною 5 статті 129 ГПК України, є обґрунтованими та пропорційними до предмета спору, відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру.

Враховуючи викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 по справі №916/2778/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.03.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький