ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2550/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії

головуючого судді: Мороза В.Ф.,

суддів: Чус О.В., Чередка А.Є.

розглянувши апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 (суддя Манько Г.В.)

у справі № 904/2550/24

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСПОЛІН ПЛЮС"

про стягнення 7 911,81 грн,-

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ІСПОЛІН ПЛЮС" про стягнення 7 911,81 грн, з яких: 4 497,21 грн пені та 3 414,60 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору на закупівлю продуктів харчування № 220-23 від 05.04.2023 (далі - договір) в частині своєчасної поставки товару.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 у справі № 904/2550/24 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних доказів направлення відповідачу заявок, згідно яких поставка товару здійснюється протягом 5-ти днів з моменту їх надсилання постачальнику, що унеможливлює підтвердження доводів позивача про порушення відповідачем умов договору та наявність правових підстав для застосування до нього заявлених штрафних санкцій.

Не погодившись з вказаним рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) подано апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що впродовж виконання договору відповідачем не було виконано обов`язку з підтвердження отримання заявок, як це передбачено пунктом 5.1 договору, у зв`язку з чим мають застосовуватися положення цього ж пункту договору про прийняття заявки відповідачем і зобов`язання її виконання у визначені строк та обсязі. При цьому, на переконання позивача отримання заявок відповідачем підтверджується їхнім виконанням та відсутністю звернень з листами про отримання заявок поза строком для їх виконання.

Скаржник також посилався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом було прийнято відзив відповідача на позовну заяву, який не направлено позивачу, та те, що заява позивача про зобов`язання відповідача виконати процесуальні вимоги щодо направлення позивачу відзиву залишена судом без розгляду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.09.2024 відкрито апеляційне провадження у порядку письмового провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.04.2023 між Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, та ТОВ "ІСПОЛІН ПЛЮС", як постачальником, укладено договір № 220-23 на закупівлю продуктів харчування (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність замовнику крупу булгур (код ДК 021:20-7), рис шліфований 1 сорту ДСТУ 4965:2008 (код ДК 021:20-7) (далі - товар) у кількості, в асортименті і за цінами згідно із специфікацією (додаток № 1), яка додається до договору і є його невід`ємною частиною, а замовник зобов`язався прийняти та оплатити такі товари на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

За умовами пунктів 3.1, 3.2 договору ціни на товар зазначаються в специфікації (додаток № 1) з урахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат. Загальна сума договору становить: 293 310,00 грн, у т.ч. ПДВ 48 885,00 грн.

Згідно специфікації до договору предметом поставки є крупа булгур - 3 500 кг вартістю 48,78 грн/кг на суму 170 730,00 грн; рис шліфований 1 сорту - 3 000 кг вартістю 40,86 грн/кг на суму 122 850,00 грн. Загальна сума 293 310,00 з ПДВ.

Відповідно пункту 5.1 договору поставка товару здійснюється відповідно до заявки замовника протягом 5-ти днів з моменту її надсилання постачальнику. Заявка здійснюється шляхом надіслання електронного листа з електронної адреси замовника на електронну адресу постачальника . Доказом отримання заявки вважати лист-підтвердження про отримання заявки від постачальника протягом однієї робочої доби. У разі відсутності такого листа у зазначений строк, заявка замовника вважається прийнятою постачальником у повному обсязі та підлягає виконанню. Доказом, що свідчить про отримання постачальником заявки замовника вважати підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену - @dpsu.gov.ua.

Додатком № 2 до договору сторони також погодили, що постачальник повинен протягом 5-ти днів з дня отримання заявки від замовника поставити партію товару відповідно до наданої заявки.

Датою прийняття та передачі у власність товару, вважається дата вказана замовником та представником постачальника при отриманні товару у видатковій накладній (п. 5.6 договору).

Зі змісту пункту 7.2 договору випливає, що за порушення постачальником строків виконання зобов`язання з нього стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф з постачальника у розмірі 7 % вказаної вартості.

Замовник зазначав, що ним було виставлено постачальнику наступні заявки на постачання товару: № 701/11227-23-Вих від 21.08.2023 крупа булгур 1 000 кг (заявка-1); № 701/12586-23-Вих від 18.09.2023 крупа булгур 2 000 кг та рис шліфований 1 сорту 2 000 кг (заявка-2); № 701/15172-23-Вих від 06.11.2023 крупа булгур 1 500 кг (враховуючи несвоєчасну поставку 1 000 кг за заявкою-2) та рис шліфований 1 сорту 1 000 кг (заявка-3).

Постачальником було поставлено замовнику товар згідно видаткових накладних: № РН-1910 від 24.08.2023 крупа булгур 1 000 кг на суму 48 780,00 грн (за заявкою-1); № РН-2309 від 28.09.2023 крупа булгур 1 000 кг на суму 48 780,00 грн; № 2521 від 16.10.2023 рис шліфований 1 сорту 2 000 кг на суму 81 720,00 грн та № 2796 від 13.11.2023 крупа булгур 1 500 кг та рис шліфований 1 сорту 1 000 кг на загальну суму 114 030,00 грн (за заявками-2, 3).

Позивач звернувся до відповідача з листом № 06.1.2/3310-24-Вих від 06.05.2024 про сплату штрафних санкцій у сумі 7 911,81 грн (4 497,21 грн пені та 3 414,60 грн штрафу), в якому зазначав, що постачальником допущено прострочення виконання зобов`язання з поставки за договором, оскільки кінцевою датою поставки за заявкою-2 є 23.09.2023, а заявкою-3 - 11.11.2023, у зв`язку з чим здійснено наступні нарахування (згідно довідки про нарахування штрафних санкцій):

- 390,24 грн пені за період з 24.09.2023 по 27.09.2023 на суму невиконаного зобов`язання - 97 560,00 грн;

- 2 243,88 грн пені за період з 28.09.2023 по 12.11.2023 на суму невиконаного зобов`язання 48 780,00 грн;

- 3 414,60 грн штрафу за прострочення поставки товару вартістю 48 780,00 грн * 7 % понад 30 днів;

- 1 797,84 грн пені за період з 24.09.2023 по 15.10.2023 на суму невиконаного зобов`язання - 81 720,00 грн;

- 24,39 грн пені за період з 12.11.2023 по 12.11.2023 на суму невиконаного зобов`язання - 24 390,00 грн;

- 40,86 грн пені за період з 12.11.2023 по 12.11.2023 на суму невиконаного зобов`язання - 40 860,00 грн.

Оскільки відповідачем у добровільному порядку штрафні санкції не були сплачені, позивачем подано даний позов до господарського суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено направлення відповідачу долучених до позову заявок на поставку товару, що унеможливлює підтвердження доводів позивача про порушення відповідачем умов договору та наявність правових підстав для застосування до нього заявлених штрафних санкцій.

Переглядаючи спір колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу (далі - ГК) України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Предметом позову у цій справі є покладення на відповідача господарсько-правової відповідальності у вигляді стягнення штрафу і пені за неналежне виконання зобов`язання з своєчасної поставки товару за договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 231 ГК України визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 % вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30-ть днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.

Така ж сама відповідальність за порушення постачальником строків виконання зобов`язання погоджена сторонами у пункті 7.2 договору.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням постачальником умов договору в частині строку поставки товару, а отже для правильного вирішення цього спору необхідним є встановлення терміну, з якого у відповідача виникало зобов`язання з поставки товару, та, відповідно, крайнього терміну його виконання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 663 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Виходячи з умов договору (пункту 5.1 та додатку № 2) сторони погодили, що терміном, з якого починається зобов`язання постачальника з поставки товару є момент надіслання замовником заявки на електронну адресу відповідача, що також вважається датою отримання останнім заявки.

Матеріали справи містять три заявки позивача щодо поставки товару, проте позивачем не надано доказів надсилання вказаних заявок відповідачу та отримання їх останнім у зазначені позивачем дати.

В той же час для покладення на відповідача відповідальності за несвоєчасну поставку товару, згідно з умовами договору, необхідним є встановлення дат надіслання цих заявок відповідачу, адже лише сам факт складання позивачем цих заявок не свідчить про їх надіслання саме в дату, яка зазначена в цих заявках.

Факт поставки відповідачем товару позивачу не може свідчити про надіслання останнім саме тих заявок, які додані ним до матеріалів справи, та в день їх складення, а відповідно, і не є свідченням того, що відповідач був зобов`язаний поставити товар у строки згідно цих заявок.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За умовами частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зазначає, що докази, на підтвердження своїх вимог щодо стягнення з відповідача пені та штрафу, які нараховуються за визначений у позовній заяві період прострочення з поставки товару, мав подати саме позивач, разом з тим розрахунок не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином позивачем документально не доведено наявності правових підстав для покладення на відповідача заявлених до стягнення штрафних санкцій у сумі 7 911,81 грн, а отже судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Стосовно посилань апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, то відповідно до абз. 2 ч. 2 статті 277 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Разом з цим апелянтом не наведено порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, що зазначені у частині 3 статті 277 ГПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено обґрунтованості апеляційної скарги, а отже апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду і підстав для його скасування або зміни не має.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275-279 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 у справі № 904/2550/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.07.2024 у справі № 904/2550/24 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя В.Ф.Мороз

Суддя А.Є.Чередко

Суддя О.В.Чус