ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Справа№ 910/1247/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Алданової С.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Прохоренко М.М. (в залі суду),

від відповідача: Єфремов В.О. (в залі суду),

від третьої особи: Слівінська Н.І. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Державного підприємства «Гарантований покупець»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 (повний текст складено 09.10.2024)

у справі № 910/1247/24 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

про стягнення 794 044 234,72 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ» (далі - ТОВ «Енера Чернігів», Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій спросило стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець», Підприємство) 851 971 235,43 грн, з яких 784 623 314,99 грн - основний борг, 24 087 911,29 грн - 3% річних та 43 260 009,15 грн - інфляційні втрати.

На обґрунтування заявлених вимог Товариство посилається на ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України та зазначає про неналежне виконання Підприємством зобов`язань за договором №2318/02/21 від 15.09.2021 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2024 клопотання відповідача про закриття провадження в частині від 17.06.2024 задоволено та провадження в справі №910/1247/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 13 558 420,50 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

02.09.2024 Товариство звернулось із заявою про зменшення позовних вимог на 44 368 580,21 грн, у якій просило суд стягнути з Підприємства 726 666 314,28 грн основного боргу, 24 087 911,29 грн 3% річних та 43 260 009,15 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.09.2024 клопотання відповідача про закриття провадження в частині від 02.09.2024 задоволено, провадження в справі №910/1247/24 в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 11 230 563,22 грн закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Також у засіданні суд протокольною ухвалою прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог з урахуванням задоволеного клопотання відповідача про закриття провадження в частині та подальший розгляд справи постановив здійснювати з її урахуванням.

26.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 87 603 077,40 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

30.09.2024 від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 59 511 531,48 грн, у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2024 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом», Компанія), в порядку ст. 74 ГПК України витребувано в останнього письмові пояснення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 147 114 608,88 грн закрито. У іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Гарантований покупець» на користь ТОВ «Енера Чернігів» 579 551 705,40 грн основного боргу, 24 087 911,29 грн 3% річних, 37 400 468,29 грн інфляційних втрат та 840 807,33 грн судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 147 114 608,88 грн оскільки в період з 11.09.2024 по 30.09.2024 відповідач здійснив часткове погашення заборгованості у відповідному розмірі.

Задовольняючи вимоги Товариства про стягнення основного боргу, суд наголосив, що відкладальна обставина, на яку посилається Підприємство, може бути застосована виключно в разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП "НАЕК "Енергоатом" за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої не було доведено відповідачем. Суд виснував, що в умовах недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з п. 5 Положення про ПСО та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості, відсутні підстави для застосування в спірних правовідносинах у цій справі підп. 2 п. 8 Положення про ПСО.

Суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання зі сплати на користь позивача 579 551 705,40 грн на підставі договору, доказів погашення якої відповідач до матеріалів справи не надав.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних за загальний період з 15.04.2022 по 30.01.2024, суд встановив, що розрахунок відповідає вимогам цивільного законодавства і договору та є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 24 087 911,29 грн підлягають задоволенню.

Задовольняючи вимоги про стягнення інфляційних втрат частково, суд зазначив, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2022 року по грудень 2023 року є невірним, оскільки позивач здійснив нарахування таких інфляційних втрат на суми заборгованості, які були погашені до 15 числа місяця, тобто на заборгованість, яка складала менше або дорівнювала половині місяця, в зв`язку з чим, судом здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за несвоєчасну сплату.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, ДП «Гарантований покупець» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Скаржник вважає, що суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи та порушив норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що згідно з пп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483, Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з п. 5 цього Положення.

Підприємство також зауважує, що за умовами підп. 1 п. 12 договору постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальнодоступних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

Наведене, на думку скаржника, є відкладальною обставиною у розумінні законодавства.

За висновками апелянта, факт заборгованості Товариства перед ДП «НАЕК «Енергоатом» виключає можливість проведення своєчасних та повних розрахунків за договором.

Підприємство також вважає, що за наведених вище підстав суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з нього 3% річних та інфляційні втрати за начебто прострочення оплат за договором.

Позиції учасників справи.

Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/1247/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою ДП «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 до надходження матеріалів справи №910/1247/24.

07.11.2024 матеріали справи №910/1247/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі №910/1247/24. Розгляд справи призначено на 16.12.2024.

16.12.2024 колегія суддів у судовому засіданні протокольно оголосила перерву у розгляді справи до 03.02.2025 згідно ст. 216 ГПК України.

Судове засідання призначене на 03.02.2024 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 призначено судове засідання на 19.02.2025.

Судове засідання призначене на 19.02.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2025 призначити судове засідання на 17.03.2025.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) за №429 від 14.06.2018 Товариству надано ліцензію на право проведення господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу. Також на Товариство покладено виконання функції постачальника універсальної послуги на території Чернігівської області.

15.09.2021 ДП «Гарантований покупець» (замовник) та ТОВ «Енера Чернігів» (постачальник) уклали договір №2318/02/21 про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг (далі - договір), за умовами п.1 якого постачальник зобов`язується надавати замовнику послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (далі - послуги), а замовник зобов`язується отримувати надані постачальником послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку визначеному цим договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483 (зі змінами).

Згідно з п. 3 договору строк надання послуг - з 01.10.2021 по 30.04.2022.

Загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п. 4 договору).

Відповідно до п. 5, 6 договору прогнозна вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником універсальних послуг відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. До 15 числа місяця, що передує розрахунковому періоду, постачальник надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формою, наведеною, у додатку 5 до цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного, електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу одного примірника оригіналу.

За умовами п. 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний / святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного / святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозної вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником універсальних послуг відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у "процесі, функціонування ринку електричної енергії на підставі фактичних, даних (п. 8 договору).

Відповідно до п. 9 договору до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, постачальник універсальних послуг надсилає на електронні адреси замовника інформацію за формами, наведеними у додатках 1-4 до цього договору, в електронному вигляді з накладенням кваліфікаційного електронного підпису з подальшим надсиланням на поштову адресу одного примірника оригіналу.

Згідно з п. 10 договору факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг. Постачальник надсилає не пізніше 11 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику з накладенням кваліфікованого електронного підпису уповноваженої особи акт приймання-передачі послуг, складений на підставі фактичної вартості наданих послуг у розрахунковому періоді. Замовник розглядає акт приймання-передачі послуг та у разі відсутності-зауважень підписує його кваліфікованим електронним підписом уповноваженої особи протягом двох робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі послуг або надсилає постачальнику обґрунтовану відмову в його підписанні із зазначенням причин відмови, які повинні бути усунені. Постачальник надсилає не пізніше 12 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, замовнику поштою або передає через уповноваженого представника постачальника два примірники підписаних із своєї сторони акта приймання-передачі послуг. Замовник протягом трьох робочих днів після отримання оригіналів акта приймання-передачі послуг підписує їх та повертає один оригінал на адресу постачальника.

Постачальник має право отримувати оплату вартості послуг з урахуванням вимог підп. 2 п. 8 Положення Про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (підп. 1 п. 12 договору).

Відповідно до підп. 2 п. 13 договору замовник зобов`язався здійснювати в повному обсязі оплату послуг у порядку, визначеному п. 7 цього договору.

Під час виконання умов цього договору, а також для вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони керуються законодавством, зокрема, Законом України «Про ринок електричної енергії» (п. 29 договору).

Термін дії договору сторонами неодноразово продовжувався, а саме:

додатковою угодою від 20.04.2024 №768/02/22 до 31.10.2022;

додатковою угодою від 31.10.2022 №2248/02/22 до 31.03.2023;

додатковою угодою від 28.03.2023 №653/04/23 до 30.04.2023;

додатковою угодою від 27.04.2023 №862/04/23 до 31.05.2023;

додатковою угодою від 01.06.2023 №1722/04/23 до 31.12.2023;

додатковою угодою від 28.12.2023 №4370/04/23 до 30.04.2024.

На виконання умов договору протягом березня 2022 року - листопада 2023 року Товариство надавало, а Підприємство отримало послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів на загальну суму 5 611 074 530,25 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі послуг за вказані розрахункові періоди, складеними згідно з п. 10 договору (т.1, а.с. 31-51).

Підприємство надані йому Товариством з березня 2022 року по листопад 2023 року послуги оплатило не в повному обсязі та з простроченням, у зв`язку із чим станом на 03.09.2024 його заборгованість становила 726 666 314,28 грн.

Вказані обставини визнаються сторонами в повному обсязі.

Звертаючись з позовом у цій справі, Товариство просить (згідно з остаточними вимогами) стягнути з Підприємства 726 666 314,28 грн основного боргу, 24 087 911,29 грн 3% річних та 43 260 009,15 грн інфляційних втрат.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ч. ч. 1, 2 ст. 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За приписами п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд встановив і це не заперечується сторонами, що на виконання укладеного договору протягом березня 2022 року по листопад 2023 року Товариство надавало, а Підприємство отримало послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі послуг вказаний період на загальну суму 5 611 074 530,25 грн, складеними в порядку п. 10 договору та наявними у матеріалах справи.

Підприємство взяті на себе зобов`язання за договором в частині оплати отриманих послуг належним чином не виконало, станом на 03.09.2024 заборгованість Підприємства з оплати послуг становила 726 666 314,28 грн.

Зазначені обставини не є спірними та визнаються учасниками справи, а тому відповідно до ч.1 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.

В період з 11.09.2024 по 30.09.2024 Підприємство здійснило часткове погашення заборгованості в загальному розмірі 147 114 608,88 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №396922 від 11.09.2024, №398653 від 16.09.2024, №398679 від 17.09.2024, №398699 та №398700 від 18.09.2024, №403895 від 30.09.2024 та №403008 від 27.09.2024 у зв`язку з чим Товариство заявило клопотання про закриття провадження в справі в частині стягнення суми основного боргу у зазначеному розмірі.

Суд першої інстанції на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України закрив провадження у справі у відповідній частині вимог (про стягнення з Підприємства на користь Товариства 147 114 608,88 грн основної заборгованості).

Підприємство у апеляційній скарзі не наводить доводів щодо допущених судом першої інстанції порушень у цій частині, хоч і просить скасувати оскаржуване рішення повністю.

Підприємство у апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду про наявність підстав для стягнення з нього 579 551 705,40 грн боргу.

Суд встановив, що докази на підтвердження оплати заборгованості за спірний період у повному обсязі, в т.ч. станом на час прийняття судом першої інстанції рішення по суті спору, у матеріали справи не надано.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі Підприємство зауважує, що у зв`язку з існуванням відкладальної умови строк виконання зобов`язання з оплати послуг не настав.

Такою відкладальною умовою Підприємство вважає умови підп. 1 п. 12 договору та підп. 2 п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ від 05.06.2019 №483, в редакції постанови від 11.08.2021 №859 (далі - Положення про ПСО).

Так, за умовами підп. 1 п. 12 договору постачальник має право отримувати оплату вартості послуг, з урахуванням вимог підп. 2 п. 8 Положення.

Згідно з підп. 2 п. 8 Положення про ПСО передбачено, що Гарантований покупець зобов`язаний оплачувати своєчасно та у повному обсязі постачальникам універсальних послуг вартість надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за умови відсутності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з п. 5 цього Положення.

Відповідно до п. 5 Положення про ПСО до спеціальних обов`язків належить придбання постачальниками універсальних послуг, що діють в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України», за результатами проведення електронних аукціонів у ДП «НАЕК «Енергоатом» стандартних продуктів BASE_M для постачання побутовим споживачам таких постачальників універсальних послуг в обсязі їх мінімального споживання електричної енергії в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» за годину в аналогічному місяці попереднього року за ціною індекс РДН BASE в торговій зоні «об`єднаної енергосистеми України» («бази») за період M-3, де M-розрахунковий місяць.

Водночас відповідно до наказу Міністерства енергетики України від 13.03.2022 №114 «Про забезпечення продажу електричної енергії операторам систем розподілу та постачальникам універсальних послуг» (далі - Наказ) встановлено, що на час дії воєнного стану і до останньої доби місяця (включно), наступного за місяцем, в якому воєнний стан припинено або скасовано учасники ринку електричної енергії, на яких згідно з Положенням, покладені спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, зобов`язані забезпечити виконання вимог цього наказу та інших вимог Положення у частині, що не суперечать цьому наказу.

Згідно з підп. 1 п. 2 Наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» має забезпечити на визначений період постачання, продаж електричної енергії постачальникам універсальних послуг, у т.ч. тим, територією ліцензованої діяльності яких до об`єднання торгових зон була територія торгової зони «Острів Бурштинський ТЕС», за двосторонніми договорами без проведення електронного аукціону.

Отже, виконання спеціальних обов`язків в частині купівлі-продажу електричної енергії у визначений період, а саме з наступного розрахункового періоду (періоду постачання) після прийняття наказу та до поточного розрахункового періоду між позивачем та ДП «НАЕК «Енергоатом» забезпечувалося шляхом укладення додаткових угод до основного договору без проведення процедури електронного аукціону.

Отже, з квітня 2022 року Товариство не закуповувало електричну енергію у ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів в силу положень Наказу, що відповідно виключає можливість застосування відкладальної обставини, на яку посилається Підприємство.

Відповідно, строк виконання Підприємством грошового зобов`язання щодо оплати послуг за договором за період квітня 2022 року по листопад 2023 року є таким, що настав. Заборгованість за березень 2022 року була погашена Підприємством добровільно ще у травні 2022 року та не є предметом спору; докази наявності у позивача заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на квітень-травень 2022 року у матеріали справи не надано.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відкладальна обставина, на яку посилається Підприємство, може бути застосована виключно у разі наявності у постачальника універсальних послуг заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за результатами проведення електронних аукціонів, наявність якої Підприємство не довело.

За таких обставин (зокрема, недоведеності існування заборгованості позивача перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за поставлену електричну енергію згідно з п. 5 Положення про ПСО та за відсутності у матеріалах справи доказів наявності такої заборгованості) відсутні підстави для застосування в спірних правовідносинах у цій справі підп. 2 п. 8 Положення про ПСО.

У таких висновках суд враховує також правову позицію Верховного Суду у постанові від 25.01.2024 у справі № 910/1294/23.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази заборгованості Товариства перед ДП «НАЕК «Енергоатом» за придбану за результатами проведення електронних аукціонів електричну енергію, відповідно, відсутні і підстави для урахування тверджень Підприємства про наявність відкладальної обставини (підп. 1 п. 12 договору, підп. 2 п. 8 Положення про ПСО).

Наведене свідчить про правомірність висновку місцевого господарського суду про задоволення вимог Товариства про стягнення з Підприємства 579 551 705,40 грн заборгованості.

Окремо апеляційний суд звертає увагу на протирічливість поведінки відповідача. Адже посилаючись на відкладальну умову і, відповідно, на відсутність обов`язку взагалі погашати заборгованість перед позивачем, Підприємство тим не менше періодично таку заборгованість самостійно сплачує частинами, але без будь-якої прив`язки до існуючого, на його думку, і змінюваного (у грошовому вимірі) боргу Товариства перед ДП «НАЕК «Енергоатом».

У апеляційній скарзі Підприємство не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення вимог Товариства про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Така незгода скаржника обґрунтована тим, що, на думку Підприємства, наявна відкладальна обставина щодо його грошового зобов`язання за договором, а тому стягнення з нього 3% річних та інфляційні втрати за начебто прострочення оплат за договором Підприємство вважає необґрунтованим.

Колегія суддів зазначає, що доводи Підприємства щодо наявності відкладальної обставини досліджені вище за текстом цієї постанови та не знайшли свого підтвердження.

Оскільки, як встановлено вище, Підприємство порушило взяте на себе зобов`язання в частині здійснення розрахунків за договором за період з березня 2022 року по листопад 2023 року, Товариство нарахувало та заявило до 24 087 911,29 грн стягнення 3% річних та 43 260 009,15 грн інфляційних втрат.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у постанові №910/13071/19 виснував таке.

Частиною другою ст. 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

А тому, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою ст. 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою ст. 2 цього закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» КМУ постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування ст. 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності від неї відступати.

Статтею 625 ЦК України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Водночас на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої ст. 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду визнала за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку ст. 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

Перевіривши наданий Товариством та здійснений місцевим судом розрахунок 3% річних за загальний період з 15.04.2022 по 30.01.2024, апеляційний суд вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. До стягнення з Підприємства на користь Товариства підлягають 24 087 911,29 грн 3% річних.

Перевіривши наданий Товариством та здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат за період з травня 2022 року по грудень 2023 року, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що цей розрахунок є невірним, оскільки позивач здійснив нарахування інфляційних втрат на суми заборгованості, які були погашені до 15 числа місяця, тобто на заборгованість, яка складала менше або дорівнювала половині місяця. До стягнення з Підприємства на користь Товариства підлягає 37 400 468,29 грн інфляційних втрат за загальний період з травня 2022 року по грудень 2023 року.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі № 910/1247/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2024 у справі №910/1247/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/1274/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.03.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова