ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" березня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/368/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглядаючи заяву про забезпечення позову у справі

за позовом Адвокатського бюро "СВЯТНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ"

про стягнення 2073830,93 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське бюро "СВЯТНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ" 2073830,93 грн.

Одночасно з позовною заявою, з метою забезпечення позову позивачем подано заяву про накладення арешту на грошові кошти у розмірі ціни позову - 2073830,93 грн. та судового збору 26097,17 грн., які обліковуються на розрахунковому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ" № НОМЕР_1 в АТ "УкрсибБанк".

Заява мотивована тим, що невжиття заходів щодо накладення арешту на майно та грошові суми, що належать ТОВ "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ" може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Оскільки кошти добровільно відповідачем не повернуто до моменту звернення до суду, позивач вважає, що є усі підстави які свідчать про необхідність забезпечення позову, так як кошти, які не належать відповідачу можуть зникнути з його рахунків до моменту вирішення справи по суті.

Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Вжиття заходів забезпечення позову відповідно до статті 136 ГПК України є правом суду, а за наявності відповідних виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку підстав для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову та навести обставини, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК України).

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору.

Основними доводами заявника про вжиття заходів забезпечення позову є те, що відповідач добровільно не повернув кошти, які йому не належать.

Здійснивши оцінку доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд враховує, що предметом даного позову є вимога про стягнення з ТОВ "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ" грошових коштів, помилково йому перерахованих ТОВ "Будівельна компанія "КОНСАЛТ СТРОЙ СЕРВІС".

В подальшому право вимоги до відповідача спочатку було передано ТОВ "ДУДАЙ БУД", потім Адвокатському бюро "СВЯТНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" (заявник).

При цьому, суд відзначає, що наявність права вимоги у позивача та заборгованості у відповідача, суд встановлює під час розгляду справи по суті, а тому несплата відповідачем заявленої до стягнення суми коштів є, в першу чергу, свідченням наявності між сторонами спору, а не підставою для забезпечення позову, у зв`язку з можливою загрозою невиконання рішення суду.

Відносно тверджень заявника, що відповідач добровільно не повернув кошти, які йому не належать, суд зауважує про відсутність в заяві про забезпечення позову вказівки на повідомлення відповідача про передачу права вимоги новому кредитору - Адвокатському бюро "СВЯТНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ", що може свідчити про можливу необізнаність ТОВ "БУДІВЕЛЬНИК УКРАЇНИ" про наявність у нього боргу перед заявником.

Окрім того, суд звертає увагу, що заявник просить накласти арешт на грошові кошти у розмірі ціни позову - 2073830,93 грн. та судового збору 26097,17 грн. Водночас, судовий збір не включається в ціну позову, а відноситься до судових витрат, тому забезпечення позову в цій частині не підлягає застосуванню.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що заява мотивована виключно припущенням про ймовірну можливість виведення відповідачем грошових коштів з рахунку та внаслідок цього неможливість виконання рішення суду у даній справі, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Сам факт зазначення в тексті заяви, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду та захист порушених прав заявника не є достатньою підставою для задоволення зазначеної заяви.

Приймаючи до уваги принципи розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, забезпечуючи збалансованість інтересів сторін, та запобігаючи порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку, що в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч.6 ст.140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст.129 ГПК України, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову покладається на заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.74,76,77,136,137,140,232-235 ГПК України, господарський суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Адвокатському бюро "СВЯТНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ" у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Сікорська Н.А.

1 - в справу