ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1638/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Невінгловської Ю.М.

при секретарі судового засідання: Задорожному А.О.;

за участю представників сторін:

від позивача: Омельченко Є.В.;

від відповідача: Пацалова Т.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; );

до відповідача: Фізичної особи підприємця Мілованової Ганни Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

про стягнення 338 029,10 грн.,

1. Суть спору.

АТ "АКЦЕНТ-БАНК" звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ФОП Мілованової Ганни Сергіївни, в якому просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором № N20.92. від 29.07.2021 у розмірі 338029,10 грн, яка складається з: 262 353,08 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 50 196,02 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 9 480,00 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою, 1000,00 грн - штраф (фіксована складова), 15000 грн - штраф (змінна складова), а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 5070,44 грн.

2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

16.04.2024 одночасно з поданням позовної заяви, до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача (вх.№15617/24) та заява про внесення даних позивача до відомостей про учасника справи у підсистемі Електронний суд (вх.№15618/24).

Ухвалою суду від 22.04.2024 провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.05.2024.

13.05.2024 до суду від ФОП Мілованової Г.С. надійшов відзив на позовну заяву (вх.№19210/24).

У судове засідання що призначено на 23.04.2024, сторони не з`явилися, судом було встановлено строки на подання відповіді на відзив та заперечень, а також ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 17.06.2024.

Про вказане сторін було повідомлено шляхом направлення копії ухвали суду від 23.05.2024.

17.06.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№23782/24).

У судовому засіданні 17.06.2024 за участі представника відповідача, суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 25.07.2024.

25.07.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№28213/24).

25.07.2024 до суду від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі (вх.№28214/24).

У судовому засіданні 25.07.2024 за участі представника відповідача, суд ухвалою у протокольній формі визнав явку представника позивача в судове засідання обов`язковою та відклав розгляд справи на 08.08.2024.

Про вказане позивача було повідомлено шляхом направлення копії ухвали суду від 25.07.2024 до електронного кабінету.

У судовому засіданні 08.08.2024 суд, за участі представників сторін, ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 12.09.2024.

09.08.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№29679/24).

03.09.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на пояснення позивача (вх.№31949/24).

У судовому засіданні 12.09.2024 суд, за участі представників сторін, ухвалою у протокольній формі суд закрив підготовче провадження і призначив справу до розгляду по суті на 30.09.2024.

У судовому засіданні 30.09.2024 суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи по суті до 04.11.2024.

07.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи документів (вх.№36379/27).

30.10.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№39380/24).

У судовому засіданні 04.11.2024, за участі представників сторін, суд ухвалою у протокольній формі оголосив перерву у розгляді справи по суті до 18.11.2024.

15.11.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі (вх.№41729/24).

18.11.2024 до суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№41562/24).

У судовому засіданні 18.11.2024 за участі представників сторін, суд ухвалою у протокольній формі оголосив про повернення до стадії підготовчого провадження та зобов`язав позивача надати відомості та пояснення щодо наявної заборгованості відповідачу за весь період дії договору, та ухвалою у протокольній формі призначив підготовче засідання на 09.12.2024.

27.11.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі (вх.№42836/24).

09.12.2024 до суду від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення у справі (вх.№43990/24).

У судовому засіданні 09.12.2024, за участі представників сторін, суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 24.12.2024.

24.12.2024 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№45957/24).

24.12.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№45966/24).

У судовому засіданні 24.12.2024, за участі представників сторін, суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали про виклик спеціаліста АТ "АКЦЕНТ-БАНК" та ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 16.01.2025.

У судовому засіданні 16.01.2025, за участі представників сторін суд ухвалою у протокольній формі відклав розгляд справи на 28.01.2025.

28.01.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх.№2896/25).

У судовому засіданні 28.01.2025, за участі представників сторін, суд ухвалою у протокольній формі закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 13.02.2025.

07.02.2025 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№4319/25).

У судовому засіданні 13.02.2025, за участі представників сторін, суд без оформлення окремого документа оголосив перерву в розгляді справи по суті до 13.03.2025.

03.03.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№6799/25).

У судовому засіданні 13.03.2025 суд проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив що повне рішення буде складено 24.03.2025.

3. Аргументи учасників справи.

3.1. Аргументи Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК".

На підтвердження позовних вимог позивач зазначає, що 29.07.2021 між Акціонерним товариством "Акцент-Банк» та ФОП Міловановою Г.С. було укладено кредитний договір №N20.20., щодо надання останньому кредиту (встановлення кредитного ліміту) в розмірі 300 000,00 грн., строком на 36 місяців (тобто до 26.07.2024) зі сплатою процентів у розмірі 20.90% щорічно.

Позивач зазначає, що ним виконано свій обов`язок в повному обсязі, а саме надано позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору.

Натомість, як вказує позивач, станом на 03.04.2024 заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 338 029,10 грн, яка складається з:

262 353,08 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту);

50 196,02 грн - загальний залишок заборгованості за процентами;

9 480,00 грн - загальний залишок заборгованості за винагородою;

1000,00 грн - штраф (фіксована складова);

15000 грн - штраф (змінна складова).

3.2. Фізичної особа-підприємця Мілованової Г.С.

У якості заперечень щодо задоволення позовних вимог, відповідач вказує, що нараховані банком штрафні санкції, відповідно до вимог ст.ст. 549, 625 Цивільного кодексу України, не підлягають стягненню, з підстав введення в Україні воєнного стану, через військову агресію російської федерації на території України, а також відповідно до вимог встановлених Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України, щодо дії норм на період дії воєнного стану» за Nє2120-1Х від 15 березня 2022 року.

Вказує, що у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану (Указ Президента України від 24.02.2022 Nє 64), Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили), копію якого відповідач надала разом із відзивом.

Також у запереченні на відповідь на відзив, ФОП Мілованова Г.С. вказує, що не визнає розрахунок заборгованості здійснений позивачем, вважає його помилковим та незаконним. Також зазначає, що від нарахованого позивачем боргу станом на 03.04.2024 необхідно відняти 41 929,56 грн. сплачених відповідачем коштів за період 04-08 місяці 2024 року, 9480,00 грн. винагороди (комісія), 1000,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 15000,00 грн. штрафу (змінна складова).

Відтак, відповідач вважає що належним розміром заборгованості який підлягає стягненню є 270 619,54 грн. з яких: - 262353,08 грн.- загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); - 8 266,46 грн. загальний залишок заборгованості за процентами.

4. Фактичні обставини справи встановлені судом.

Як вбачається із Витягу з Державного реєстру банків №ДБР-000007 від 16.08.2021, який міститься в матеріалах справи, Акціонерне товариство «Акцент-Банк» внесено до Державного реєстру банків з 30.10.1992, статус чинна банківська ліцензія.

29.07.2021 між АТ «Акцент-Банк» (Банк) та фізичною особою-підприємцем Міловановою Ганною Сергіївною (Позичальник) було укладено Кредитний договір №N20.92..

Відповідно до п.А1, А2 договору вид кредиту строковий кредит. Ліміт цього договору: 300 000,00 грн на поповнення обігових коштів.

Згідно із п. А3 договору термін повернення кредиту 26.07.2024. Позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток № 1 до цього Договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою:

Сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за Договором * ((1+Процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.) * Процентна ставка на місяць) / ((1+Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.) 1);

Сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за Кредитом * річна Процентна ставка / кількість днів поточного року) * Кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу;

Сума щомісячного платежу за основним боргом = Сума щомісячного погашення Кредиту - Сума щомісячного платежу за %.

Згідно зі ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 26.07.2024.

Згідно з п.А6 договору за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

Пунктом А.8 Договору передбачено, що нарахування процентів та користування Кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Згідно п. А.10 Договору, Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Відповідно до п.1.1. Договору, Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно п. А.1 Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 Договору, не пізніше 5 днів з моменту зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника повернення кредиту. Сплати процентів, винагороди, в обумовлені Договором терміни.

У відповідності до п. 2.1.2. Договору Банк зобов`язався надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів позичальнику на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п.1.1. договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.12 Договору.

Згідно із пунктами 2.2.2, 2.2.3 Договору, Позичальник зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п. 4.1, 4.2., 4.3 Договору, а також повернути кредит у терміни, встановлені п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 Договору.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору, при настанні будь-якої з наступних подій: порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами Договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту, Банк, на свій розсуд, має право, зокрема, змінити умови Договору, а саме зажадати від Позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за Договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. При цьому згідно зі ст. 212, 611, 651 ЦК України, за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату. У цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за Договором.

За пунктом 4.9. Договору, зобов`язання за цим Договором у тому числі, строк виконання яких згідно з умовами цього Договору не наступив, за умови реалізації Банком права щодо стягнення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, виконуються у наступній послідовності: кошти, отримані від Позичальника, а також від інших уповноважених органів/осіб. Для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 2.2.13,цього Договору, далі погашення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, далі простроченої винагороди, далі винагороди, далі прострочених процентів, далі процентів, далі простроченого кредиту, далі кредиту, якщо інше не передбачене п. 7.3. цього Договору.

Остаточне погашення заборгованості за цим Договором виконується не пізніше дати, зазначеної у п. 1.2 цього Договору. Під реалізацією права Банку щодо стягнення неустойки згідно розділу 5 цього Договору, Сторони узгодили дії Банку по розподілу грошей, отриманих від Позичальника для погашення заборгованості, згідно черговості погашення заборгованості, зазначеної в цьому пункті Договору. При цьому, Сторони узгодили, що додаткових вимог до Позичальника, щодо реалізації Банком свого права по стягненню неустойки, не потрібні.

У разі, якщо Банк не реалізує свого права щодо стягнення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору , Банк на свій вибір телекомунікаційного способу доставки інформації , узгодженими Сторонами способами телекомунікацій, повідомляє Позичальника про таке, протягом 5 днів з дати отримання грошей від Позичальника. Узгодженими Сторонами способами телекомунікацій є: Відповідне повідомлення, ПЗ "А24", СМС-повідомлення.

За пунктом 4.10. Договору, розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється щоденно з дати списання коштів : позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який починається з попередньої дати сплати процентів до поточної дати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту на суму залишку заборгованості по кредиту.

Відповідно до п.4.11. Договору, нарахування процентів та комісій здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахуванн: процентів, не враховується.

Пунктом 5.8. Договору встановлено, що у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

У додатку №1 до Договору «Графік погашення» сторони договору погодили термін повернення кредиту з 29.08.2021 по 26.07.2024, розмір частини кредиту що підлягає поверненню кожного місяця, суми процентів та комісійних винагород, що підлягають сплаті у відповідну дату.

На підставі укладеного кредитного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 300 000,00 грн. що підтверджується меморіальним ордером за №TR.18624728/27450/6499 від 29.07.2021.

З банківських виписок, наявних в матеріалах справи вбачається, що за період з 29.07.2024 по 27.01.2025 відповідачем було сплачено 265 494,97 грн., з яких банком було зараховано, 46 032, 75 грн. на погашення тіла кредиту, 124 662,22 грн. на погашення процентів та 94 800,00 грн. на погашення комісійної винагороди.

15.03.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за кредитом у сумі 323 202,91 грн. у строк до 20.03.2024, з посиланням при цьому на умови п.А6, п.А3 та умови п.2.2.2 кредитного договору щодо дострокового повернення кредиту. Разом із даною вимогою було направлено розрахунок заборгованості за кредитним договором, що підтверджується описом вкладення поштового відправлення та поштовою накладною №409, копії яких містяться в матеріалах справи.

Направлення даної вимоги свідчить про вчинення позивачем одностороннього правочину щодо зміни терміну виконання зобов`язання з дострокового повернення усієї суми кредитних коштів.

Останній платіж на погашення кредиту, станом на момент звернення з позовом, відповідачем було здійснено 30.03.2024.

Відповідно до розрахунку заборгованості поданого разом із позовною заявою, станом на 03.04.2024, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 262 353,08 грн., загальний залишок заборгованості за процентами складав 50 196,02 грн., загальний залишок заборгованості по комісії 9480,00 грн.

Крім того на підставі п.5.8. Договору позивачем також нараховано відповідачу до стягнення 1000,00 грн - штрафу (фіксована складова) та 15000 грн - штрафу (змінна складова).

Водночас, в матеріалах справи наявні копії квитанцій про часткове погашення відповідачем заборгованості, на загальну суму 90 000,00 грн., згідно наступних квитанці1:

- квитанція №0.0..3 від 28.05.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн. за погашення кредиту за період 05.2024.;

- квитанція №0.0..1 від 27.06.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 06.2024;

- квитанція №0.0..1 від 23.07.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 07.2024;

- квитанція №0.0..1 від 29.08.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 08.2024;

- квитанція №0.0.6.1 від 29.09.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 09.2024;

- квитанція №0.0..1 від 29.10.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 10.2024;

- квитанція №0.0..1 від 29.11.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 10.2024;

- квитанція №0.0..1 від 23.12.2024 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 12.2024;

- квитанція №0.0..1 від 27.01.2025 про грошовий переказ 10000,00 грн на погашення кредиту за період 01.2025.

Також, 27.04.2024 з банківського рахунку відповідача, було здійснено автоматичне списання коштів за погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, в розмірі 1929,56 грн.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем було частково погашено заборгованість в розмірі 91 929,56 грн.

5. Позиція суду щодо встановлених обставин справи.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

За частиною 3 статті 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Нормами ст. 345 ГК України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.

Приписами частин 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до пункту А.6 Договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

Як було встановлено судом, позивач скористався, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України правом на пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, яку направив відповідачу 15.03.2024, із вимогою про погашення заборгованості в розмірі 323 202,91 грн., яка складається:

- залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 262 353,08 грн.;

- залишок заборгованості за поточними процентами 103,97 грн.;

- залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 48 895,86 грн.;

- залишок заборгованості по комісії 11 850,00 грн.

Вказану заборгованість позивач просив погасити до 20.03.2024 та повідомляв що у разі невиконання зазначених зобов`язань Банк буде вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Так, у пункті А3 Договору, сторони визначили, що банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, дійшла, зокрема наступних висновків:

- у частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносини між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону (пункт 112 постанови);

- сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України» (пункти 114-116 постанови).

Враховуючи викладені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, умови Кредитного договору №20.92. від 29.07.2021, укладеного між сторонами, а також виходячи зі змісту вимоги про дострокове погашення заборгованості, суд доходить висновку, що позивач міг правомірно нараховувати проценти на кредитний борг відповідача, до 20.03.2024. Тобто 20.03.2024 право банку здійснювати нарахування процентів припинилося.

Водночас, оскільки АТ "Акцент-Банк" продовжив здійснювати таке нарахування, суд дійшов висновку про необхідність перерахунку заявлених до стягнення процентів та винагороди.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» унормовано, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18.06.2003 за №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 за №75.

Відтак із вищенаведених норм законодавства, суд доходить висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, КГС ВС у постанові від 20.07.2023 по справі №910/15194/20 (п.56-59) дійшов такого ж висновку.

У зв`язку з проведення ФОП Міловановою Г.С. часткових розрахунків, позивачем під час розгляду справи не одноразово надавалося до суду виписки з особового банківського рахунку відповідача.

Так, аналізуючи, останню таку виписку, що була надана позивачем разом із додатковими поясненнями по справі (вх.№4319/25 від 07.02.2025), вбачається, що в період з 27.08.2021 по 27.01.2025, ФОП Мілованова сплатила АТ «Акцент-Банк» - 265 494,97 грн., з яких:

46 032, 75 грн. зараховано на погашення тіла кредиту;

124 662,22 грн. зараховано на погашення процентів;

94 800,00 грн. зараховано на погашення комісійної винагороди.

Щодо вимог про стягнення штрафу, суд вказує наступне.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 193 ГК України, порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1, 2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже було зазначено судом, відповідальність на невиконання зобов`язання у вигляді штрафу сторонами погоджено у п. 5.8. Договору.

Так у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 1000,00 грн - штраф (фіксована складова) та 15000 грн - штраф (змінна складова).

Водночас відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та п. 8 Прикінцевих положень Господарського кодексу України, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховуючи наведені положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, строки повернення кредиту та те, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» на усій території України встановлено з 12.03.2020 карантин, який завершився 01.07.2023 (постанова Кабінету Міністрів від 27.06.2023 року № 651), суд вказує, що, починаючи з 12.03.2020, позичальників звільнено від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів.

Крім того, відповідно до п. 18 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 з 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 днів, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Враховуючи, що прострочення відповідача щодо сплати кредитних коштів та процентів виникло під час дії карантину, при цьому до суду позивач звернувся під час дії воєнного стану, суд, з урахуванням наведених вище положень Цивільного кодексу, зазначає про звільнення відповідача від обов`язку сплати штрафу за прострочення повернення тіла кредиту та процентів, а отже позовні вимоги в частині стягнення з ФОП Мілованової Г.С. штрафу за порушення умов кредитного договору в розмірі 16000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості по комісії, суд зазначає таке:

Вимоги позивача про стягнення з відповідача суми винагороди ґрунтуються на положеннях п.А.10 договору, яким визначено, що позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Відповідно до графіку погашення заборгованості вбачається, що протягом всього строку, користування кредитом, а саме за 36 місяців, відповідачем повинно бути сплачено суму комісійних винагород в розмірі 85320,00 грн (2370 грн х 36 платежів щомісячно).

Водночас, суд вказує, що станом на 21.03.2024 (кінцевий термін дострокової сплати заборгованості за договором) відповідач повинен був сплатити 74999 грн. комісії, з яких 73470 грн за 31 місяць користування кредитними коштами (29.08.2021 29.02.2023), та 1529 за 20 днів березня 2024 року. Натомість як вбачається з банківської виписки по рахунку відповідача, станом на момент звернення з вимогою, ФОП Міловановою Г.С. було сплачено 61 620,00 грн.

Таким чином, борг відповідача з оплати комісії, станом на 21.03.2024, становить 13 379,00 грн.(74999,00 грн.- 61 620,00 грн.).

Судом було встановлено, що позивач направив до суду позовну заяву з додатками 09.04.2024, про що свідчить наявна в матеріалах справи поштова накладна ПП «ДКО-ЕКПСРЕС».

Також суд зазначає, що до звернення з позовом до суду, банком було здійснено автоматичне списання коштів на погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 5000,00 грн., з яких 4740,00 грн банком зараховано на погашення заборгованості по комісії.

АТ «АКЦЕНТ-БАНК», при зверненні з позовом заявляв до стягнення 9480,00 грн комісії, натомість міг просити стягнути з відповідача 8639,00 грн. (13379,00 грн. 4740,00 грн.). Таким чином, сума в розмірі 841,00 грн. (9480,00 8639,00 грн.) є такою що неправомірно заявлена до стягнення з відповідача у якості заборгованості зі сплати комісії та в цій частині суд відмовляє в задоволенні позову.

Водночас суд зазначає, що згідно наданої позивачем виписки, вбачається, що під час розгляду справи, а саме в період з 28.05.2024 по 27.01.2025 позивачем було зараховано у якості погашення заборгованості зі сплати комісії 28 440,00 грн.

З вказаного розміру 8639,00 грн. є такими що правомірно зараховані на погашення заборгованості зі сплати комісії, та оскільки дана сума сплачена відповідачем під час розгляду справи, то провадження в частині стягнення 8639,00 грн. комісії, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, підлягає закриттю, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

За пунктом 4.9. Договору, зобов`язання за цим Договором у тому числі, строк виконання яких згідно з умовами цього Договору не наступив, за умови реалізації Банком права щодо стягнення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, виконуються у наступній послідовності: кошти, отримані від Позичальника, а також від інших уповноважених органів/осіб. Для погашення заборгованості за цим Договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п. 2.2.13, цього Договору, далі погашення неустойки згідно з розділом 5 цього Договору, далі простроченої винагороди, далі винагороди, далі прострочених процентів, далі процентів, далі простроченого кредиту, далі кредиту, якщо інше не передбачене п. 7.3. цього Договору.

Між тим, 19 801,00 грн (28 440,00 грн. 8639,00 грн.) що були сплачені відповідачем під час розгляду справи та зараховані позивачем у якості сплати комісії, згідно умов п. 4.9 Договору, підлягають зарахуванню в заборгованість зі сплати прострочених процентів, у зв`язку з надмірним нарахуванням заборгованості по комісії.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що заборгованість ФОП Мілованової Г.С. перед АТ "АКЦЕНТ-БАНК" з оплати комісійної винагороди за Кредитним договором №N20.92., станом на момент ухвалення рішення відсутня.

Щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості по процентам, суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту А.6 Договору за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

У вимозі про дострокову сплату заборгованості позивач вказував, що заборгованість відповідача зі сплати процентів становить 48 999,83 грн. з яких: залишок заборгованості за поточними процентами 103,97 грн., залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 48 895,86 грн.

Як вбачається за банківської виписки, в період з 21.03.2024 по момент звернення з позовом, банком було здійснено автоматичне списання коштів на погашення заборгованості по кредитному договору в розмірі 5000,00 грн., з яких 260,00 грн банком зараховано на погашення заборгованості по процентам.

Водночас, у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 50 196,02 грн., хоча мав право заявляти до стягнення лише 48739,83 грн. (48 999,83 грн. 260,00 грн.). Відтак, грошові кошти в розмірі 1456,19 грн. (50 196,02 грн. 48739,83 грн.) є такими що неправомірно заявлені до стягнення з відповідача у якості заборгованості зі сплати процентів, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, як було встановлено судом, згідно наданих позивачем виписок, під час розгляду справи, а саме в період з 27.04.2024 по 27.01.2025 банком було зараховано у якості сплати заборгованості по процентам 55 103,73 грн.

З вказаного розміру, 48 739,83 грн. є такими що правомірно зараховані на погашення заборгованості по процентам, та оскільки дана сума сплачена відповідачем під час розгляду справи, то провадження в частині стягнення 48739,83 грн. заборгованості по процентам, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Натомість, 6363,90 грн. (55 103,73 грн. 48 739,83 грн.), що були сплачені відповідачем під час розгляду справи та зараховані позивачем у якості сплати заборгованості по процентам, на підставі п.4.9. Договору, підлягають зарахуванню в заборгованість зі сплати тіла кредиту, у зв`язку з надмірним нарахування вказаного розміру заборгованості по процентам.

Водночас, враховуючи здійсненні позивачем зарахування, суд доходить висновку, що заборгованість ФОП Мілованової Г.С. перед АТ "АКЦЕНТ-БАНК" з оплати процентів за Кредитним договором №N20.92., станом на момент ухвалення рішення відсутня.

Окремо, суд вказує, що 19 801,00 грн. (28 440,00 грн. 8639,00 грн.) які були зараховані банком в оплату комісійної винагороди, та на підставі п. 4.9. Договору були зараховані судом в заборгованість за процентами, у зв`язку з відсутністю заборгованості по процентам, мають бути зараховані в заборгованість за тілом кредиту.

Щодо стягнення з відповідача залишку заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне.

Як було встановлено судом, на підставі укладеного кредитного договору, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 300 000,00 грн. що підтверджується меморіальним ордером за №TR.18624728/27450/6499 від 29.07.2021.

З банківських виписок, наявних в матеріалах справи вбачається, що за період з 29.07.2024 по 27.01.2025 відповідачем було сплачено 265 494,97 грн., з яких банком було зараховано, 46 032, 75 грн. на погашення тіла кредиту. Зокрема, 37 646,92 грн. було сплачено та зараховано в тіло кредиту, до моменту звернення з позовом.

Також 8385,83 грн. було сплачено відповідачем та зараховано банком вже під час розгляду справи, у зв`язку з чим, провадження в цій частині підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Водночас, стосовно 19 801,00 грн. оплати заборгованості по комісії та 6 363,90 грн. оплати заборгованості по процентам, що було зараховано судом в заборгованість за тілом кредиту, суд зазначає, що оскільки позивачем вказані суми було неправомірно та понад необхідного розміру зараховано у якості сплати процентів та комісії, замість тіла кредиту, то такі суми не можуть бути стягнуті з відповідача, та в цій частині суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відтак, суд доходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту лише в розмірі 227 802,35 грн. (262 353,08 грн. - 19 801,00 грн. - 6 363,90 грн. - 8385,83 грн.).

Окрім того, стосовно закриття провадження в частині стягнення 8385,83 грн. тіла кредиту, 8639,00 грн заборгованості по комісії та 48 739,83 грн заборгованості по процентам, суд зазначає наступне.

Згідно п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення, що узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 22.10.2024 у справі № 910/13208/23 (п. 7.37. Постанови).

У постанові від 30.08.2024 по справі №916/3006/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (пункти 7.16 7.23), зазначив зокрема таке:

«Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи. Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 95)). З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.»

Таким чином враховуючи вищевикладене, у зв`язку з суд доходить висновку про необхідність закриття провадження по даній справі в частині стягнення 65 764,66 грн., з яких 8385,83 грн. тіла кредиту, 8639,00 грн заборгованості по комісії та 48 739,83 грн заборгованості по процентам.

Також суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Виходячи із наведеного та враховуючи необхідність закриття провадження у справі за відсутності предмета спору, суд повідомляє про наявність у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» права на звернення із заявою про повернення судового збору, в розмірі 986,71 грн., що є пропорційним відповідно до розміру позовних вимог в частині стягнення яких, провадження судом було закрито.

Щодо твердження представника відповідача про автоматичне списання з банківського рахунку ФОП Мілованової Г.С. 5070,44 грн. на користь позивача, у якості судових витрат, то суд зазначає таке.

З наявних в матеріалах справи виписок по банківському рахунку ФОП Мілованової Г.С. вказане списання відсутнє, також у матеріалах справи відсутня копія договору№70.40. за яким таке списання було здійснено, у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості дослідити такі обставини та перевірити правомірність здійснення такого списання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29). Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" своєму рішенні від 18.07.2006 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Приписи статті 79 ГПК України встановлюють, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1-3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (пункт 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку що позовні вимоги АТ "АКЦЕНТ-БАНК" до ФОП Мілованової Ганни Сергіївни, про стягнення 338 029,10 грн, підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення 227 802,35 грн. заборгованості за тілом кредиту, оскільки саме такий розмір заборгованості є обґрунтованим, таким що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст.129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3416,86 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Закрити провадження у справі №916/1638/24 в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Мілованової Ганни Сергіївни на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 385,83 грн., заборгованості за комісією в розмірі 8639,00 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 48739,83 грн., у зв`язку з відсутністю предмета спору.

2.Позов задовольнити частково.

3.Стягнути з Фізичної особи підприємця Мілованової Ганни Сергіївни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК" (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11; ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 227 802/двісті двадцять сім тисяч вісімсот дві/грн 35 коп., та 3416/три тисячі чотириста шістнадцять/грн 86 коп. витрат по сплаті судового збору.

4.В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Повне рішення складено 24 березня 2025 р.

Суддя Ю.М. Невінгловська