ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1357/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

секретар судового засідання: Зоренко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Жмуцький М.В. - адвокат, ордер серії АМ №1029855 від 23.01.2025;

від відповідача: не з`явися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Крошки Сергія Петровича

до Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Покровський"

про стягнення 1005760,86 грн.

Фізична особа-підприємець Крошка Сергій Петрович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Покровський" 1005760,86 грн, з яких: 677 288,99 грн основного боргу, 56 947,94 грн 3% річних та 271 523,93 грн інфляційних.

Ухвалою суду від 30.12.2024 відкрито провадження у справі №906/1357/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.01.2025.

Ухвалою суду від 23.01.2025 відкладено підготовче засідання на 03.03.2025.

Ухвалою від 03.03.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/1357/24 до судового розгляду по суті на 20.03.2025.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що при оформленні видаткових накладних було допущено технічну помилку, а саме: невірно вказано дату договору поставки №121021. Водночас, відповідач підтвердив поставку товару підписавши видаткові накладні та акт звірки розрахунків.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Ухвала господарського суду від 06.12.2024, яка направлялась господарським судом рекомендованою кореспонденцією на юридичну адресу відповідача, зазначену у витязі з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, повернулась до суду 10.03.2025 з відміткою відділення поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи те, що поштова кореспонденція направлялася відповідачу за його юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Водночас судом взято до уваги, що саме відповідач наділений правом отримувати вчасно адресовану йому поштову кореспонденцію і несе відповідні ризики неналежної реалізації цього права та не повідомлення про зміну свого місцезнаходження, якщо таке має місце.

Крім того, всі процесуальні документи по справі направлялися до Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого має загальний доступ, крім того інформація про призначені судові засідання розміщувалася і на офіційному веб-порталі Судова влада України.

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов`язком, суд вважає, що неявка відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджає розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Крошкою Сергієм Петровичем (позивач, постачальник) та Обслуговуючим кооперативом "Житловий комплекс "Покровський" (відповідач, покупець) укладено договір поставки №121021 (далі - договір).

Згідно з умовами договору постачальник зобов`язався передати у власність покупця - продукцію, а саме: бетон, бетонні суміші, розчин цементно-піщаний та інші будівельні матеріали (надалі за текстом договору - товар), а покупець зобов`язується прийняти цей товар та сплатити його загальну вартість, визначену у цьому договорі (п. 1.1 договору);

Найменування, марка, одиниці виміру, загальна кількість продукції за цим договором, зазначається у рахунках-фактурах та/або видаткових накладних (п. 3.1 договору).

Ціна товару вказується у рахунку-фактурі та/або видатковій накладній, яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 4.1 договору).

Відповідач зобов`язався оплатити товар шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача (п. 5.1 договору).

На виконання договору позивач поставив товар на загальну суму 727288,99 грн, що підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними.

Відповідач частково провів розрахунки за отриманий товар, сплативши 50000,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не здійснив оплату вартості поставленого йому товару у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення 677 288,99 грн основного боргу, 56 947,94 грн 3% річних та 271 523,93 грн інфляційних.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки №121021 від 10.10.2021 (а.с. 6-7).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Видатковими накладними (за період з 12.10.2021 по 23.02.2022) підтверджено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 727288,99 грн (а.с. 8-48).

Проте відповідач вартість поставленого товару сплатив частково, у розмірі 50000,00 грн, заборгувавши 677288,99 грн.

З підписаного сторонами акту звірки взаємних розрахунків вбачається, що відповідач підтвердив поставку товару згідно зазначених видаткових накладних у розмірі 727288,99 грн та суму заборгованості у розмірі 677288,99 грн (а.с. 49-50).

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вартості отриманого товару в повному обсязі, вимоги ФОП Крошки С.М. про стягнення з ОК "Житловий комплекс "Покровський" 677288,99грн суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 56 947,94 грн 3% річних та 271 523,93 грн інфляційних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 271 523,93 грн інфляційних втрат з березня 2022 року по жовтень 2024 рік виконане позивачем у відповідності з нормами чинного законодавства, тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд встановив, що за визначений позивачем період - з 24.02.2022 по 12.12.2024 сума 3% річних становить 56895,17 грн., тому в стягненні 52,77 грн. 3% річних суд відмовляє.

Розрахунки здійснені судом за допомогою Калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційно-пошукової програми "Ліга: Закон".

Судовий збір, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Що стосується заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 16000,00 грн, суд враховує таке.

Нормами ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України), що не позбавляє суд обов`язку перевірити достовірність доказів.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність2 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Матеріали справи містять ордер серії АМ №1111424 від 05.12.2024 на надання правничої (правової) допомоги ФОП Крошка С.М. адвокатом Кузьміним Сергієм Петровичем, договір про надання юридичних послуг №05.12/2024-1 ВІД 05.12.2024, акт приймання-передачі послуг до договору про надання юридичних послуг №05.12/24-1 від 05.12.2024 та ордер серії АМ №1029855 на надання правничої (правової) допомоги ФОП Крошка С.М. адвокатом Жмуцьким Миколою Володимировичем (а.с. 3-5, 52, 60).

За змістом договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з юридичного супроводження в межах питань, що стосуються стягнення заборгованості з ОК "ЖК "Покровський".

У п. 3.1. договору сторони домовились, що вартість послуг виконавця за цим договором, становить 16 тис. (шістнадцять тисяч гривень) та охоплює весь обсяг послуг до стадії касаційного оскарження рішення суду.

05.12.2024 сторонами підписаний акт приймання-передачі послуг до договору про надання юридичних послуг №05.12/24-14 у якому сторони погодили фіксовану вартість послуг у сумі 16000,00 грн (а.с. 5).

Суд враховує, що за умовами договору сторони погодили оплату послуг адвоката у фіксованому розмірі, особливістю якого є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.11.2024 р. у справі № 918/226/24 та такий висновок враховується судом відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч.4 ст.236 ГПК України.

Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію розумності їхнього розміру, є співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), підтверджується відповідними доказами. Клопотань від відповідача щодо зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надходило.

При цьому суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, пунктах 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15.

Також, положеннями п.3 ч.4 ст.129 ГПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 15999,16 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житловий комплекс "Покровський" (10031, м. Житомир, вул. Покровська, 20Б, ід. код 41300936) на користь Фізичної особи-підприємця Крошки Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 і. код НОМЕР_1 :

- 677 288,99 грн основного боргу;

- 56 895,17 грн 3% річних;

- 271 523,93 грн інфляційних;

- 12 068,49 грн судового збору;

- 15999,16 грн витрат на правничу допомогу.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.03.25

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати: