СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Харків Справа №917/1670/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Склярук О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу (вх.№39П від 06.01.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у справі №917/1670/24 (м. Полтава, суддя Безрук Т.М., повне рішення складено 17.12.2024)

за позовом Державної екологічної інспекції Центрального округу, м. Полтава,

до Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариства «Фазан», с.Каленики, Решетилівський район, Полтавська область,

про стягнення 40 000,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція Центрального округу звернулась до Господарського суду Полтавської області з позовом до Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариства «Фазан» про стягнення 40000,00 грн збитків, заподіяних внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у позові відмовлено повністю.

Державна екологічна інспекція Центрального округу з вказаним судовим рішенням суду першої інстанції не погодилася та звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у справі №917/1670/24 за позовною заявою Державної екологічної інспекції Центрального округу, м. Полтава до Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариства «Фазан», с. Каленики про стягнення 40 000,00 грн - скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову; справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач вказує про наступне:

- Інспекція в цьому випадку є органом, уповноваженим державою здійснювати функції державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, зокрема, на території Полтавської області, та наділена повноваженнями щодо звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції;

- для встановлення судом, чи мало місце правопорушення, основним доказом є акт перевірки, в якому зафіксований факт правопорушення, який (акт), відповідно до статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», є документом, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб`єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства, зокрема у сфері охорони навколишнього природного середовища;

- відповідно до інформації, наведеної у журналі обліку ліцензій і дозволів на добування (відстріл і відлов) диких тварин в мисливських угіддях СГО «МИСЛИВСЬКОРИБАЛЬСЬКЕ ТОВАРИСТВО «ФАЗАН», самка кабана була добута не в строк, який встановлений в законодавстві;

- у даному випадку у діях відповідача наявні всі елементи правопорушення, що є підставою для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, а саме: - протиправна поведінка, яка полягає у незаконному добуванні тварини - вина, що підтверджується актом перевірки, приписом, а також наявна сама шкода, яка обрахована відповідно до Такс;

- вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарський суд виходить з презумпції вини правопорушника;

- згідно ст. 30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» саме на користувача мисливських угідь покладено обов`язок додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків добування мисливських тварин;

- Розділ ІІ Положення №30 також передбачає, що Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства: під час ведення мисливського господарства та здійснення полювання.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 06.01.2025 для розгляду справи №917/1670/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції Центрального округу (вх.№39П від 06.01.2025) на рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у справі №917/1670/24. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1670/24.

17.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1670/24 (вх.№830).

Від представника Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариства «Фазан» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1179 від 24.01.2025), в якому останній просить апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року у справі №917/1670/24 - без змін.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, відповідач вказує про наступне:

- окрім припису за даною подією не було складено жодного протоколу на особу, якій би інкримінували вчинення адміністративного правопорушення;

- відповідно до п.2.1 Договору Сільська громадська організація «Мисливськорибальське товариство «Фазан» має право, зокрема, - п.2.1.6 - на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварин. Тобто збитки було завдано безпосередньо відповідачу, а не навпаки;

- ліцензія заповнена працівником користувача у чіткій відповідності до вимог чинного законодавства України. Згідно витягу з журналу реєстрації інструктажів з техніки безпеки при проведенні полювань СГО МРТ «Фазан» вбачається, що 12 січня 2020 року проведено інструктаж, що підтверджується підписами осіб, яких інструктують із зазначеннях їм прізвища, імені, по батькові, серії і № посвідчення мисливця, № контрольної марки;

- відповідач (користувач мисливських угідь) лише створює умови для добування мисливських тварин, а саме видає ліцензію мисливцям (які мають документи на право полювання), яку отримує у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. Перед початком полювання відповідачем проведено інструктаж з правил безпеки при проведенні полювань про що зазначено в журналі реєстрації інструктажу з правил безпеки. Після проведення полювання мисливець, якому було видано ліцензію, повернув її відповідачу, яку в подальшому разом зі звітом про результати проведення полювань за ліцензіями було подано до Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства;

- полюванням є дії людини, а не відповідача (користувача мисливських угідь), а відповідно незаконно добута продукція полювання є результатом дій людини і саме особи, винні у незаконному полюванні несуть відповідальність згідно із законом, що безпосередньо зазначено у частині 2 статті 20 та абзацах 3,15 частини другої статті 42 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»;

- саме посадові особи уповноважених центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів мають право складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення в галузі охорони, використання і відтворення об`єктів тваринного світу;

- кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, повинні бути зараховані на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки, тобто відповідача сільської громадської організації «Мисливськогорибальського товариства «Фазан», що також чітко передбачено частиною четвертою статті 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та пункту 2.1.6 договору про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 року, який укладено між Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та відповідачем.

Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З урахуванням вищезазначених законодавчих положень, ухвала про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження вручена позивачу в електронному кабінеті системи «Електронний Суд» 10.01.2025.

Відповідачу вказана ухвала направлена рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та отримана останнім 17.01.2025.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.

Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, між Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Сільською громадською організацією «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» (далі відповідач; СГО «МРТ «Фазан») укладений договір про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 (далі Договір) за умовами якого надано в користування відповідачу терміном до 09.10.2028 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 8554,42 га (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору Сільська громадська організація «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» має право:

- п.2.1.1 - користуватися державним мисливським фондом у межах мисливських угідь;

- 2.1.2 - використовувати мисливських тварин та користуватися мисливськими угіддями в установленому порядку;

- п.2.1.3 - розпоряджатися мисливськими тваринами, добутими або набутими в інший спосіб у законному порядку, і доходами від їх реалізації;

- п.2.1.4 - організовувати полювання для мисливців;

- п.2.1.6 - на відшкодування збитків від порушників правил полювання за добуті незаконним шляхом тварин;

- 2.2.3 - Сільська громадська організація «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» зобов`язана додержуватися встановлених правил, норм лімітів і строків добування мисливських тварин.

Згідно з п.2.3 Договору Полтавське обласне управління лісового та мисливського господарства має право

- п.2.3.2 - у разі систематичного невиконання або порушення Сільською громадською організацією «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» вимог договору направити до Держлісагенства України подання про необхідність попередження Організації про усунення порушення у місячний строк чи заборону використання державного мисливського фонду в угіддях строком до двох років;

- п.2.3.3 - у разі подальшого невиконання умов договору подавати до Полтавської обласної ради матеріали про припинення права користування мисливськими угіддями.

На підставі наказу №06-27/262 від 04.03.2020 та направлення №06-27/260 від 04.03.2020 Державна екологічна інспекція Центрального округу (далі позивач, Інспекція) провела плановий захід (перевірку) дотримання вимог природоохоронного законодавства Сільською громадською організацією «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан».

За результатом вказаної перевірки Інспекція склала акт перевірки від 16.03.2020 №06-27/260, де зафіксовані порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства.

23.03.2020 Інспекція прийняла припис №9/02.6-23 від 23.03.2020, який направлений відповідачу.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача збитків в сумі 40000,00 грн за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, Інспекція посилається у позові на такі обставини виявлених у відповідача порушень:

- не ведеться первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються по встановленій формі 1- ВТ;

- не подається державна статистична звітність № 1 - відходи (річна);

- не складений спеціальний паспорт на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів;

- не надає місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади сфері поводження з відходами інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи;

- на території відповідача відсутній майданчик для оброблення відстрілюваної на полюванні дичини;

- представники органів уповноважених на охорону навколишнього природного середовища в актах первинного обліку мисливських тварин на території мисливських угідь відсутні;

- 12.01.2020 проводилось облавне полювання та була добута самка кабана (ліцензія №050466). Згідно зі ст. 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» полювання може здійснюватися у такі строки: на самок лані, оленів європейського і плямистого, козулі, лося, муфлона, кабана та їх молодняк, здатний до самостійного існування, - у вересні - грудні. Отже, відповідач допускає провадження господарської діяльності в мисливських угіддях на території Решетилівського р-ну, Полтавської обл., під час якої недотримуються умови визначені пунктом 2.2.3 договору про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 тa порушуються вимоги Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

- не дотримано пункту 2.2.9 договору, де вказано, що здійснювати охорону державного мисливського фонду, створити єгерську службу розрахунку не менш як один єгер п`ять тисяч гектарів лісових або десять тисяч гектарів польових болотних угідь. Вирішити питання введення в штати фахівця мисливського господарства (мисливця з вищою освітою).

- відповідач надав наказ про відкриття полювання на території мисливських угідь мисливського господарства Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» в мисливський сезон 2017 року №20 від 18.07.2017 в пункті 1.1 якого вказано, що на качку широконіску встановлений наступний строк полювання: з 10 вересня до 31 грудня 2017 року включно, та наказ про відкриття полювання на території мисливських угідь мисливського господарства Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» в мисливський сезон 2018 року № 22 від 18.07.2018 в пункті 1.1 якого вказано, що на качку широконіску встановлений наступний строк полювання: з 10 вересня до 30 грудня 2018 року включно. Відповідно Рішення вісімнадцятої сесії четвертого скликання Полтавської обласної ради від 23 березня 2006 року качка широконіска відноситься до мисливських видів, у яких дозволені для добування лише особини пролітних популяцій після 15 вересня.

Заявлену до стягнення суму збитків 40000,00 грн позивач обрахував на підставі Такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства в галузі, мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України) затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України 19 червня 2017 року № 301/222, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12 липня 2017р. за № 842/30710.

Тобто, заявлена до стягнення сума нарахована лише за встановлені у п.7 Акту перевірки порушення вимог ст. 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» щодо строків здійснення полювання на самок кабана.

В акті перевірки від 16.03.2020 №06-27/260 Інспекція, зокрема, вказала, що СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» порушуються вимоги Закону України «Про мисливське господарство та полювання», а саме згідно до інформації, наведеної у журналі обліку ліцензій і дозволів на добування (відстріл і відлов) диких тварин в мисливських угіддях СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» відповідно до якого 12.01.2020 проводилось облавне полювання та була добута самка кабана (ліцензія №050466).

У ліцензії №050466 на добування кабана вказано, що дозволяється ОСОБА_1 добування одного кабана на території мисливських угідь СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» 12.01.2020; відмітка про добутого звіра: вікова група молодняк; стать самка, вага тварини 60 кг.

У Звіті про ліцензійний відстріл диких парнокопитних тварин в мисливських угіддях СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» в мисливському сезоні 2019 2020 р. зазначено, що 12.01.2020 було добуто самку кабана: вік молодняк, вага тварини 60 кг, відповідальний - ОСОБА_1 .

Позивач у позові вказує, що вказана самка кабана була добута не в строк, який встановлений в законодавстві - статті 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання.

Керуючись Таксою для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства в галузі, мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України) затверджених наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України, Міністерства екології та природних ресурсів України 19 червня 2017 року № 301/222, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12 липня 2017р. за № 842/30710, позивач розрахував збитки, заподіяні тваринному світу, внаслідок порушення строків добування мисливських тварин на території СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан», на суму 40 000,00 грн.

На підставі викладеного, Інспекція направила відповідачу претензію про сплату вказаних коштів, яку відповідач не задовольнив. Зазначене стало підставою для звернення з цим позовом.

Судове рішення мотивовано тим, що відповідач відповідно до укладеного договору про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 є користувачем вказаних мисливських угідь. Судом встановлено, що відповідно до вимог Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №549 від 17.10.2011, відповідач оформив ліцензію №050466 на добування кабана, де вказано, що дозволяється ОСОБА_1 добування одного кабана на території мисливських угідь СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» 12.01.2020; відмітка про добутого звіра: вікова група молодняк; стать самка, вага тварини 60 кг; вказана ліцензія зареєстрована у органі Державного агентства лісових ресурсів України; у Звіті про ліцензійний відстріл диких парнокопитних тварин в мисливських угіддях СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» в мисливському сезоні 2019 2020 р. зазначено, що 12.01.2020 було добуто самку кабана: вік молодняк, вага тварини 60 кг, відповідальний - ОСОБА_1 . Отже, суд дійшов висновку, що відповідач виконав вимоги вказаного Положення щодо оформлення ліцензії та Звіту. Крім того, судом встановлено, що на виконання вимог Положення відповідач провів відповідний інструктаж мисливців, що підтверджується Витягом з журналу реєстрації інструктажів з техніки безпеки при проведенні полювань СГО МРТ «Фазан». Місцевий господарський суд зазначив, що визначений у ліцензії строк полювання на кабана був встановлений відповідачем у відповідності до вимог абз. 7 ч.1 ст. 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»; за вказаною ліцензією полювання здійснював не відповідач і не його посадова особа, а мисливець ОСОБА_1 . Суд першої інстанції вказав, що повноваження з визначення розміру збитків, завданих об`єктам тваринного світу, за затвердженими таксами та методиками, наділені посадові особи Державного агентства лісових ресурсів України. Водночас позивач не надав суду доказів визначення збитків у цій справі уповноваженим органом - Державним агентством лісових ресурсів України або його посадовою особою; не надав суду доказів застосування до відповідача відповідальності, передбаченої у підп. 2.3.2 та 2.3.3 п.2.3 Договору за порушення умов ведення мисливського господарства. На думку суду, кошти за відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у галузі ведення мисливського господарства та полювання, повинні бути зараховані на рахунок користувача мисливських угідь, якому заподіяні збитки, тобто на рахунок відповідача - сільської громадської організації «Мисливськогорибальського товариства «Фазан», що чітко встановлено частиною четвертою статті 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» та пунктом 2.1.6 договору про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 року, який укладено між Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та відповідачем. Отже, суд дійшов висновку, що Сільська громадська організація «Мисливського рибальського товариства «Фазан» є неналежним відповідачем у цьому спорі, оскільки не є зобов`язаним за вимогою позивача, з огляду на що відмовив у позові.

Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно статтею 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, у тому числі, шляхом відшкодування збитків.

За змістом положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків унаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (утрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 68,69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено на відповідача.

Для застосування міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1)протиправної поведінки; 2) розміру збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Отже, слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

При зверненні із даним позовом, позивач стверджує про завдання відповідачем (користувачем мисливського угіддя) шкоди навколишньому природному середовищу з огляду на здійснення полювання на території мисливського угіддя у строки, заборонені законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 63 Закону України «Про тваринний світ» порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Частиною четвертою статті 63 Закону України «Про тваринний світ» передбачається, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні вимоги передбачені частиною першою статті 43 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відповідно до яких, відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання, здійснюється добровільно або за рішенням суду відповідно до законодавства за затвердженими в установленому порядку таксами, а за їх відсутності - за розрахунками користувачів мисливських угідь.

Відповідно до розрахунку розміру заподіяної шкоди, який здійснено позивачем на підставі наказу охорони та Міністерства аграрної політики та продовольства України від 19.06.2017 за № 301/222, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.07.2017 за №842/30710 «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування збитків, завданих унаслідок порушення законодавства в галузі мисливського господарства та полювання (крім видів, занесених до Червоної книги України), розмір шкоди складає 40000,00 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» мисливські тварини - це дикі звірі та птахи, що можуть бути об`єктами полювання; мисливські угіддя - ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства; користувачі мисливських угідь - спеціалізовані мисливські господарства, інші підприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь.

Статтею 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» визначено, що ведення мисливського господарства здійснюється користувачами мисливських угідь. Умови ведення мисливського господарства визначаються у договорі, який укладається між центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, і користувачами мисливських угідь.

Між Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Сільською громадською організацією «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» укладений договір про умови ведення мисливського господарства №645/13 від 17.10.2013 за умовами якого надано в користування відповідачу терміном до 09.10.2028 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 8554,42 га (п. 1.1. Договору).

Тобто, відповідач є користувачем вказаних мисливських угідь.

Частиною другою статті 30 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» встановлено, що користувачі мисливських угідь зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків добування мисливських тварин, раціонально використовувати державний мисливський фонд, не допускати погіршення екологічного стану мисливських угідь.

Частиною першою статті 34 Закону України «Про тваринний світ» передбачається, що користувачі об`єктами тваринного світу в установленому законодавством порядком зобов`язані додержуватися встановлених правил, норм, лімітів використання об`єктів тваринного світу.

Аналогічні положення містить і п.2.2.3 Договору, зокрема, Сільська громадська організація «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» зобов`язується додержуватися встановлених правил, норм лімітів і строків добування мисливських тварин.

Відповідно до вимог частини третьої статті 17 Закону України «Про тваринний світ» спеціальне використання об`єктів тваринного світу здійснюється лише за відповідними дозволами чи іншими документами, що видаються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ця вимога поширюється також на власників чи користувачів земельними ділянками, на яких перебувають (знаходяться) об`єкти тваринного світу.

Статтею 17 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» визначено, що добування мисливських тварин, віднесених до державного мисливського фонду здійснюється за дозволом - ліцензією або відстрільною карткою.

За ліцензією здійснюється полювання на кабана, лань, оленів європейського та плямистого, козулю, лося, муфлона, білку, бабака, бобра, борсука, ондатру, куницю лісову.

Ліцензії видаються мисливцям користувачем мисливських угідь, який отримує їх у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства.

Ліцензії та відстрільні картки видаються мисливцям із зазначенням у них терміну та місця здійснення полювання з урахуванням лімітів добування мисливських тварин та пропускної спроможності мисливських угідь.

Положення про правила проведення полювань, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин, затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №549 від 17.10.2011 (далі Положення).

Вказане Положення є обов`язковим до виконання всіма користувачами мисливських угідь України та учасниками полювання.

На кабана, лань, оленів європейського та плямистого, козулю, лося, муфлона (далі - парнокопитні тварини) дозволяється індивідуальне, колективне та облавне полювання (п.1.2. Положення).

Перед початком полювання розпорядник полювання проводить інструктаж з правил безпеки при проведенні полювань. У журналі реєстрації інструктажу з правил безпеки при проведенні полювання зазначаються номер ліцензії на добування кабана, лані, оленів європейського та плямистого, козулі, лося, муфлона, бабака, бобра, борсука, ондатри, куниці лісової, білки (далі - мисливські тварини), за якою буде проводитися полювання, вид тварини, місце, спосіб та строк проведення полювання, прізвище та ініціали учасника полювання, номер посвідчення мисливця та номер щорічної контрольної картки обліку добутої дичини і порушень правил полювання (далі - контрольна картка). Після проведення інструктажу з правил безпеки при проведенні полювання розпорядник засвідчує проведення інструктажу своїм підписом, а учасники полювання розписуються про ознайомлення з інструктажем у журналі реєстрації інструктажу з правил безпеки при проведенні полювання, який повинен бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою Республіканського комітету Автономної Республіки Крим, обласного управлінням лісового та мисливського господарства, Севастопольського державного досвідного лісомисливського господарства (далі - державні органи лісового та мисливського господарства). Мисливець, який відмовився розписатися в зазначеному журналі, до полювання не допускається (п.1.4. Положення).

До початку полювання розпорядник полювання зобов`язаний зробити відмітку у контрольних картках усіх мисливців, які беруть участь у полюванні, про місце проведення полювання, строк полювання, вид тварини, дозволений до добування, та номер ліцензії на добування мисливських тварин (далі - ліцензія) (п.1.5. Положення).

Одразу після добування тварини на місці відстрілу (відлову) до початку вивезення добутої тварини, а також у разі закінчення зазначеного в ліцензії строку полювання, ліцензія закривається шляхом проставлення відміток про результат полювання. Після закриття ліцензії до початку транспортування добутої тварини з місця добування розпорядник полювання зобов`язаний зробити відмітку у контрольних картках та засвідчити її проставленням свого підпису (п.1.6. Положення).

Після проведення полювання мисливець, якому було видано ліцензію, зобов`язаний повернути її користувачеві. У 10-денний строк після закінчення сезону полювання користувачі подають державному органу лісового та мисливського господарства, від якого отримали ліцензії, звіт про результати проведення полювань за ліцензіями. У звіті користувач зазначає кількість добутих тварин за видами, їх вік, стать та додає до звіту всі отримані ним ліцензії. Державний орган лісового та мисливського господарства узагальнює звіти користувачів та зберігає їх протягом трьох років разом з повернутими ліцензіями. Після закінчення строку зберігання зазначені звіти та ліцензії списуються відповідно до встановленого законодавством порядку (п.1.9. Положення).

Відповідно до Розділу IV Положення ліцензія - це документ суворої звітності, який дає право на добування однієї особини тварини певного виду, що зазначена в ньому.

За ліцензією здійснюється полювання на кабана, лань, оленів європейського та плямистого, козулю, лося, муфлона, бабака, бобра, борсука, ондатру, куницю лісову, білку.

Спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання видає за клопотаннями державним органам лісового та мисливського господарства необхідну кількість бланків ліцензій на мисливський сезон.

Державні органи лісового та мисливського господарства реєструють отримані бланки ліцензій в журналі обліку ліцензій, який повинен бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою. На виданих бланках проставляється відмітка про реєстрацію в державному органі лісового та мисливського господарства, який їх видав (проставляються штамп або печатка цього органу, дата, підпис керівника).

Державні органи лісового та мисливського господарства видають бланки ліцензії користувачам в кількості відповідно до лімітів, затверджених на мисливський сезон спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, після попередньої оплати користувачами вартості ліцензій і перерахування цих коштів спеціально уповноваженому центральному органу виконавчої влади з питань лісового і мисливського господарства та полювання.

Ліцензія заповнюється працівником користувача, який уповноважений на охорону мисливських угідь, в день проведення полювання, до початку полювання. При заповненні ліцензії в ній обов`язково зазначаються: прізвище мисливця та номер посвідчення мисливця, номер контрольної картки та строк проведення полювання (строк зазначається прописом). Після заповнення ліцензії і отримання документа, що підтверджує сплату вартості ліцензії, ліцензія видається мисливцеві.

Строки полювання встановлені статтею 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Так, на самців лані, оленів європейського і плямистого, лося, муфлона, кабана та його молодняк, здатний до самостійного існування, - у серпні - січні; на самок лані, оленів європейського і плямистого, козулі, лося, муфлона, кабана та їх молодняк, здатний до самостійного існування, - у вересні грудні.

З метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється полювання у заборонений час, а саме: у не дозволені для полювання строки на відповідні види тварин (п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем оформлено ліцензію №050466 на добування кабана відповідно до якої дозволяється ОСОБА_1 добування одного кабана на території мисливських угідь СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» 12.01.2020; відмітка про добутого звіра: вікова група молодняк; стать самка, вага тварини 60 кг.

Вказана ліцензія зареєстрована у органі Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до вищевказаних вимог Положення у Звіті про ліцензійний відстріл диких парнокопитних тварин в мисливських угіддях СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» в мисливському сезоні 2019 2020 р. зазначено, що 12.01.2020 було добуто самку кабана: вік молодняк, вага тварини 60 кг, відповідальний - ОСОБА_1 .

Крім того, з доданого до матеріалів справи витягу з журналу реєстрації інструктажів з техніки безпеки при проведенні полювань СГО МРТ «Фазан» вбачається, що 12 січня 2020 року відповідач провів інструктаж, що підтверджується підписами осіб, яких інструктують із зазначеннях їм прізвища, імені, по батькові, серії і № посвідчення мисливця, № контрольної марки. Зокрема, відповідний інструктаж було проведено і мисливцю ОСОБА_1 , який здійснював полювання на кабана за ліцензією №050466.

При цьому, відповідно до ліцензії №050466, остання видана мисливцю ОСОБА_1 на добування одного кабана на території мисливських угідь СГО «Мисливсько-рибальське товариство «Фазан» 12.01.2020. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи та правомірно зазначено судом першої інстанції, визначений у ліцензії строк полювання на кабана встановлений відповідачем у відповідності до вимог абз. 7 ч.1 ст. 19 Закону України «Про мисливське господарство та полювання».

Матеріали справи свідчать, що полювання за ліцензією №050466 здійснював мисливець ОСОБА_1 , який не є посадовою особою/працівником відповідача як користувача мисливських угідь.

Частиною 2 ст. 20 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» вказано, що дії, зазначені в пунктах 1-8 цієї статті (зокрема п.3 -полювання у не дозволені для полювання строки на відповідні види тварин), відповідно до законодавства кваліфікуються як незаконне полювання. Особи, винні у незаконному полюванні, несуть відповідальність згідно із законами.

У даному контексті слід зауважити, що незаконне полювання становить склад кримінального (ст. 248 Кримінального кодексу України) або адміністративного (ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення). При цьому, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що посадові особи відповідача чи мисливці, за вказаною ліцензією були притягнуті до відповідальності.

Посилання апелянта на те, що акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства №06-27/260 від 16.03.2020 є основним доказом в якому зафіксований факт правопорушення та слугує належним доказом порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства є необґрунтованим, оскільки для відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, необхідно довести наявність усіх елементів складу правопорушення: протиправність поведінки, вину, наявність шкоди та причинний зв`язок. Акт перевірки уповноваженого органу не може бути єдиним і достатнім доказом порушення, а має оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до вищевстановлених фактичних обставин та нормативних положень, доводи апелянта не підтверджують наявність протиправної поведінки відповідача як користувача мисливських угідь при здійсненні мисливцем полювання за ліцензією №050466.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено порушення відповідачем п.2.2.3 Договору щодо дотримання встановлених правил, норм лімітів і строків добування мисливських тварин, чи порушення інших норм природоохоронного законодавства.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення того, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

З урахуванням викладеного, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем як користувачем мисливських угідь вимог природоохоронного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено протиправної поведінки Сільської громадської організації «Мисливсько-рибальське товариства «Фазан» при здійсненні полювання за ліцензією №050466 та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та завданою шкодою.

Як вже зазначено раніше, з огляду на норми законодавства, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, необхідною є наявність чотирьох умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності збитків; причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов`язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб, вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності виконавця у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено усіх елементів складу цивільного правопорушення для настання цивільно-правової відповідальності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналіз змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

З урахуванням вищенаведених обставин та доказів, з урахуванням стандарту доказування «баланс вірогідностей», колегія суддів зазначає про відсутність у діях відповідача підстав для застосування до нього цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у справі №917/1670/24 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 09.05.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 №4220-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

З огляду на поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого статтею 273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 233, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Центрального округу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 17.12.2024 у справі №917/1670/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 24.03.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя О.І. Склярук