РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.03.2025Справа № 910/8447/24

За позовом Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 56-А)

про стягнення 68 649,01 грн,

Суддя Літвінова М.Є.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (далі - відповідач) про стягнення 68 649,01 грн, з яких: 59 550,81 грн компенсації, 6 721,89 грн інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 2 376,31 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України», який як постачальник не здійснив постачання природного газу відповідачу у травні 2016 року в обсязі 11,351 тис.куб.м., у червні 2016 року в обсязі 4,116 тис.куб.м. та у квітні 2018 року в обсягу 6,442 тис.куб.м., внаслідок чого відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи з ресурсу позивача за вказані періоди та в загальному обсязі 21,909 тис.куб.м. на суму 129 929,13 грн без поданих постачальником газу (будь-яким замовником послуг транспортування) номінацій, вартість яких відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу відповідно до порядку, встановленого частиною другою ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII, в редакції Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX, який набрав чинності 29.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви 5 (п`ять) днів з дня вручення цієї ухвали шляхом подання суду документів, зазначених у цій ухвалі. Позивачем, у строк встановлений судом, подано заяву про усунення недоліків позовної заяви з долученням відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

Також, вказаною ухвалою суду попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (частина друга ст. 178 Господарського процесуального кодексу України).

27.08.2024 від відповідача надійшов відзив, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що в 2021 році позивач вже звертався з позовом до відповідача про стягнення 284 279,79 грн за відбір природного газу в обсязі 21,909 тис. куб. м. за той же період травень, червень 2016 року та квітень 2018 року, за результатами розгляду якого, Північний апеляційний господарський суд у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/13309/21 змінив мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі № 910/13309/21, виклавши її у редакції даної постанови, дійшов висновку про те, що споживання відповідачем у спірний період природного газу відбулось на підставі укладених із НАК «Нафтогаз України» Договорів про передачу у власність (постачання) природного газу: № 1395/16-TE-41 від 21.12.2015 про передачу у власність природного газу у 2016 році та № 2105/1718-TE-41 13.09.2017 про постачання природного газу у 2018 році, що спростовує доводи позивача про безпідставний відбір природного газу відповідачем за спірний період; резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі № 910/13309/21, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, залишено без змін.

Таким чином, на думку відповідача, в судовому порядку встановлено, що відбір природного газу відповідачем здійснювався відповідно до договорів укладених з НАК «Нафтогаз», а тому позов про стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за травень, червень 2016 року та квітень 2018 року в розмірі 59 550,81 грн є безпідставним.

Відповідач зазначав про застосування строків позовної давності, оскільки трирічний строк для звернення до суду з вимогами компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в травні-червні 2016 року, сплинув у червні 2019 року, у в квітні 2018 року - у квітні 2021 року.

Також у відзиві на позов було викладене клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву, аргументоване тим, що на даний час директор ТОВ «Управляюча компанія «Простір» призваний по мобілізації до ВСУ і тому не встиг своєчасно подати відзив на позовну заяву.

Згідно з частиною восьмою ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: строк для подання відповідачем відзиву на позов (п. 8 частини другої ст. 176 ГПК України).

Згідно з частиною першою ст. 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина друга ст. 251 ГПК України).

Як було зазначено, ухвалою суду від 23.07.2024 відповідачу було встановлено строк для подання суду відзиву на позов з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу у порядку, передбаченому ст. 165 ГПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (частина одинадцята ст. 242 ГПК України).

Згідно відповідей № 2214287 від 11.07.2024 та № 2360485 про відсутність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС, юридична особа ТОВ «Управляюча компанія «Простір» () не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

На виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 23.07.2024 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№ 925) на адресу місцезнаходження ТОВ «Управляюча компанія «Простір», зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 56-А.

Відповідно до рекомендованого повідомлення відділення поштового зв`язку Укрпошта про вручення поштового відправлення № 925 (№ 616) зазначена ухвала суду вручена відповідачу 30.07.2024.

Приймаючи до уваги викладене, п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (30.07.2024) закінчується 14.08.2024 включно.

Однак, відзив на позов був наданий 23.08.2024, що підтверджується штампом Укрпошта на описі вкладенні у цінний лист та накладною відділенням поштового зв`язку Укрпошта від 23.08.2024, тобто з порушенням процесуального строку для його подання.

Проте, 23.08.2024 відповідачем надано клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на позовну заяву, аргументоване тим, що на даний час директор ТОВ «Управляюча компанія «Простір» призваний по мобілізації до ВСУ і тому не встиг своєчасно подати відзив на позовну заяву.

Частиною першою ст. 119 ГПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина четверта ст. 119 ГПК України).

Разом з тим, в аспекті зазначеного суд вважає за доцільне звернутись до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі «Walchli v. France», заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України», заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016 року). Зважаючи на це, вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має виходити з наведених вище відмінностей між поновленням та продовженням процесуальних строків, враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій.

Також Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Також слід зазначити, що основними засадами (принципами) господарського судочинства відповідно ст. 2 ГПК України є, зокрема: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін.

Правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх її учасників.

У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява № 17502/07, п. 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», п. 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пп. 17 - 18 рішення від 06.02.2001 у справі «Беер проти Австрії», заява № 30428/96).

Приймаючи до уваги викладене, задля уникнення в даному випадку надмірного формалізму та обмеження права на доступ до суду, враховуючи практику ЄСПЛ та керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції, суд не може позбавити позивача можливості ознайомитись з аргументами відповідача та, в разі необхідності, надати відповідь на відзив з відповідними доказами та не виконати свого зобов`язання щодо дотримання закріпленого у ст. 6 Конвенції принципу рівності сторін.

Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, поновити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Крім того, 29.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній не заперечував проти поновлення відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву.

Натомість, у відповіді на відзив представник позивача виклав свої заперечення проти аргументів відповідача, посилаючись на те, що відповідачем не наведено заперечень щодо застосування прямої норми частини другої ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на .врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII, якою держава встановила імперативне нормативне регулювання правовідносин щодо врегулювання заборгованості підприємства ПЕК перед Оператором ГТС, які протягом періоду з 01.12.2015 по 31.12.2019 здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без подання номінацій та визначила, що вартість вказаних обсягів природного газу компенсується Оператору ГГС.

На думку представника позивача, доводи відповідача про те, що постачальником природного газу у спірний період був НАК «Нафтогаз України», в силу покладених на нього спеціальних обов`язків Положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, є свідчення лише наявності договірних відносин, які не виконувалися щодо відібраного природного газу.

При цьому, в межах справи № 910/13309/21, судами не досліджувались безпосередні правовідносини відповідача з постачальником НАК «Нафтогаз України», зокрема, не досліджувались обставини постачання спірного обсягу природного газу у травні, червні 2016 року та квітні 2018 року та не надавалась оцінка доказам, що могли б підтвердити такі обставини, оскільки такі докази відсутні у матеріалах справи № 910/13309/21. Підстави та обставини невиконання НАК «Нафтогаз України» покладених на нього спеціальних обов`язків забезпечення постачання природного газу виробником теплової енергії також не є предметом розгляду даної справи.

Також представник позивача зазнав, що в силу імперативної норми зазначеного Закону, зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу виникли лише з 01.10.2021, зі строком компенсації за жовтень 2021 року, починаючи з 01.11.2021, відтак, позовна давність для заявлених позовних вимог не сплила. Крім того, згідно з Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, перебіг строків позовної давності щодо стягнення сум по зобов`язанням за Законом № 1730 зупинений.

29.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, обґрунтоване тим, що з метою забезпечення належного представництва та захисту інтересів АТ «Укртрансгаз» при розгляді справи № 910/8447/24, враховуючи предмет, суму позову та з метою повного та всебічного встановлення обставин справи, наявні правові підставі здійснювати розгляд справи № 910/8447/24 з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2024 у задоволенні клопотання АТ «Укртрансгаз» про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін було відмовлено.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 882 від 02.02.2013 на ПАТ «Укртрансгаз» було покладено функції оператора Єдиної газотранспортної системи України.

Відповідно до п. 19 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28.02.2013 № 211 видано ПАТ «Укртрансгаз» () ліцензію на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами на території України строком дії п`ять років.

Відтак, АТ «Укртрансгаз» до 31.12.2019 провадило господарську діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) після отримання відповідної ліцензії, тобто було оператором газотранспортної системи (далі - оператор ГТС) у період виникнення спірних правовідносин.

Приписи п. 37 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» передбачають, що споживач фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

ТОВ «Управляюча компанія «Простір», відповідно до положень п. 37 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», є споживачем - юридичною особою, яка отримувала природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (далі - Споживач).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу», Кабінетом Міністрів України постановою від 01.10.2015 № 758 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (втратило чинність на підставі Постанови КМ № 867 від 19.10.2018); від 22.03.2017 № 187 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (втратило чинність на підставі Постанови КМ № 867 від 19.10.2018), від 19.10.2018 № 867 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (втратило чинність 20.05.2021), якими, зокрема було покладено спеціальні обов`язки на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цими Положеннями.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 № 1064-р «Деякі питання опалювального сезону 2015/16», від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17», від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року» на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальникам природного газу покладено обов`язок забезпечити безперебійне постачання природного газу теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям для початку та проходження опалювального сезону, а також покладено обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювальних сезонів 2015/16, 2016/17, 2017/2018 безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах, у тому числі, ТОВ «Управляюча компанія «Простір».

Враховуючи вищенаведене, господарський суд доходить до висновку, що ТОВ «Управляюча компанія «Простір» є захищеним споживачем природного газу у розумінні п. 10 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки здійснює надання важливих суспільних послуг та є виробником теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій за умови, що виробництво теплової енергії для потреб таких споживачів або підприємств, установ, організацій здійснюється за допомогою об`єктів, не пристосованих до зміни палива та приєднаних до газотранспортної або газорозподільної системи.

Відповідно до п. 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 № 357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» та з дотриманням принципу недискримінації.

Так, 21.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз» (Постачальник) та ТОВ «Сервісна компанія «Простір» (Споживач) було укладено Договір № 1395/16-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір № 1395/16-ТЕ-41), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов`язався передати у власність Споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей газ, на умовах цього. Газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води (п. 1.2. Договору № 1395/16-ТЕ-41).

Умовами п. 2.1. Договору № 1395/16-ТЕ-41, в редакції Додаткової угоди № 4 від 30.04.2016, Постачальник передає Споживачу з 01 травня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) газ обсягом до 75 тис.куб.м., в тому числі по місяцях, з яких: травень - 15 тис.куб.м. та червень - 15 тис.куб.м.

Згідно з п. 2.1.5. Договору № 1395/16-ТЕ-41, в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.12.2015, розподіл природного газу за цим договором здійснює Оператор ГРМ.

Розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме: ПАТ «Київгаз», з якими Споживач уклав відповідні договори.

Відповідно до п. 3.2. Договору № 1395/16-ТЕ-41, в редакції Додаткової угоди № 3 від 31.03.2016, обсяг поставки підтверджується Постачальником шляхом надання оператору ГТС номінації на відповідний місяць поставки (розрахунковий період) в установленому чинним законодавством України порядком.

Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному періоді поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.4. Договору № 1395/16-ТЕ-41).

Умовами п. 5.1. Договору № 1395/16-ТЕ-41, в редакції Додаткової угоди № 4 від 30.04.2016, регульована ціна (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) на природний газ, який постачається за цим договором, в період з 01 травня 2016 встановлюється постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.16 № 315.

Пунктом 6.1. Договору № 1395/16-ТЕ-41 передбачено, що оплата за газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяці, наступного за місяцем поставки газу (абзац другий в редакції Додаткової угоди № 3 від 31.03.2016).

13.09.2017 між ПАТ «НАК «Нафтогаз» (Постачальник) та ТОВ «Сервісна компанія «Простір» (Споживач) було укладено Договір № 2105/1718-ТЕ-41 постачання природного газу (далі - Договір № 2105/1718-ТЕ-41), відповідно до п. 1.1. якого, Постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити ого на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору № 2105/1718-ТЕ-41).

Пунктом 2.1. Договору № 2105/1718-ТЕ-41, в редакції Додаткової угоди № 2 від 10.04.2018, Постачальник передає газ Споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 23 тис.куб.м., у тому числі по місяцях, зокрема: у квітні 2018 року - 15 тис.куб.м.

Згідно з п. 3.4. Договору № 2105/1718-ТЕ-41, Постачальник застосовує процедуру надання номінацій та реномінацій відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі (п. 3.7. Договору № 2105/1718-ТЕ-41).

Пунктом 6.1. Договору № 2105/1718-ТЕ-41 передбачено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяці, наступного за місяцем поставки газу.

Обставини наявності укладених ТОВ «Сервісна компанія «Простір» з АТ «НАК «Нафтогаз України» Договорів № 1395/16-ТЕ-41 від 21.12.2015 та № 2105/1718-ТЕ-41 від 13.09.2017 постачання природного газу на виконання розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17», від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/2018 року» досліджувалось Господарським судом міста Києва у справі № 910/13309/21.

За результатом опрацювання поданих номінацій, позивачем було встановлено відсутність поданих номінацій АТ «НАК «Нафтогаз України», у спірний період у вказаних обсягах для ТОВ «Сервісна компанія «Простір».

При цьому, позивачем також установлено відсутність будь-якого замовника послуг транспортування та фактичної передачі природного газу в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, будь-яким суб`єктом ринку природного газу (зокрема будь-яким постачальником) в обсязі 11,351 тис.куб.м. у травні 2016 року, в обсязі 4,116 тис.куб.м. у червні 2016 року та в обсягу 6,442 тис.куб.м. у квітні 2018 року, а в загальному обсязі 21,909 тис.куб.м.

Позивач зазначає, що вказані обсяги відбору відповідачем природного газу підтверджуються: 1) Зведеними реєстрами місячних обсягів газу, що подані в точку виходу до газорозподільної системи, складеним оператором з розподілу природного газу ПАТ «Київгаз» за травень та червень 2016 року, згідно з якими, у графі «Фактичний обсяг за місяць» зазначено про відбір ТОВ «Сервісна компанія «Простір» природного газу в травні 2016 року обсягом 11,351 тис.куб.м., в червні 2016 року обсягом 4,116 тис. куб.м. 2) Звітом про поділ фактичного обсягу природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Київгаз», між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за квітень 2018 року, згідно з яким, у графі «Фактичний обсяг за місяць» зазначено про відбір ТОВ «Сервісна компанія «Простір» природного газу в квітні 2018 року обсягом 6,442 тис. куб.м. 3) Скріншотом з системи ERP SAP щодо наданих послуг транспортування у травні-червні 2016 року та квітні 2018 року. 4) рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2021 у справі № 910/13309/21, в якому відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України встановлені обставини, які не потребують доказування при розгляді іншої справи, а саме: відповідач, незважаючи на відсутність у нього будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин зі позивачем здійснив відбір в обсязі 21,909 тис.куб.м. природного газу. Доказів правомірності підстав відбору природного газу в травні, червні 2016 року та квітні 2018 року (договору, актів приймання-передачі природного газу за спірний період, заявок замовника послуг транспортування, наданих оператору газотранспортної системи стосовно обсягів природного газу) відповідачем суду не надано.

Таким чином, на думку позивача, у спірний період відповідач мав договірні відносини з постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України», натомість постачальник не здійснив постачання вказаних обсягів природного газу відповідачу, внаслідок чого відповідач у травні, червні 2016 року та квітні 2018 року здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи, з ресурсу позивача обсягом 21,909 тис. куб. м. без поданих номінацій будь-яким замовником послуг транспортування, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний компенсувати вказані обсяги позивачу відповідно до частини другої ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII, в редакції Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX, який набрав чинності 29.08.2021, протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами.

У зв`язку з вищезазначеним, позивачем проведено розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у травні, червні 2016 року та квітні 2018 року обсягів у розмірі 21,909 тис.куб.м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів (за інформацією АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо цін на природний газ для виробників теплової енергії, реалізований за договорами постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України») загалом, що складає загальний розмір 129 929,13 грн. Вказану заборгованість відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу протягом 72 місяців, починаючи з жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами. Відповідно, розмір щомісячної оплати з жовтня 2021 року по червень 2024 року включно (починаючи з 01.11.2021) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 1 804,57 грн на місяць.

Таким чином, позивач зазначає, що станом на 01.07.2024 строк оплати (за 01.11.2021 - 01.07.2024) вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у травні 2016 року в обсязі 11,351 тис.куб.м., у червні 2016 року в обсязі 4,116 тис.куб.м. та у квітні 2018 року в обсягу 6,442 тис.куб.м. є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний сплатити 59 550,81 грн (1 804,57х33 місяці).

Однак, відповідач у порушення положень чинного законодавства взагалі не здійснив оплату вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу на користь позивача, чим допустив прострочення виконання зобов`язання, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відносини, які виникли між сторонами, врегульовані, зокрема, приписами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Господарського кодексу України (далі - ГК України), Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - НКРЕКП).

За приписами частина перша ст. 2 Закону України «При ринок природного газу», вказаний Закон ухвалений на виконання зобов`язань України за Угодою про асоціацію, укладеною між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, яка ратифікована Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, в силу якого Україна взяла на себе певні зобов`язання, у тому числі в енергетичній сфері.

Згідно зі ст. 5 розділу 1 глави І Кодексу ГТС, номінацією визнається попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу. Несанкціонований відбір природного газу це відбір природного газу за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженої номінації (підтвердженого обсягу природного газу) на відповідний розрахунковий період.

Оператор газотранспортної системи на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу послуги транспортування природного газу газотранспортною системою в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій (ст. 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС).

Пунктом 4 глави 3 розділу І Кодексу ГТС визначено, що експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно з п. 9 глави 1 розділу VІІІ Кодексу ГТС, замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з газотранспортної системи; замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтвердженої номінації; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї.

Для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку (п. 1 глави 1 розділу XI Кодексу ГТС).

Наведені вище положення Кодексу ГТС дають підстави дійти висновку, що укладання договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для відбору природного газу в межах газотранспортної системи для споживання природного газу.

Зазначене мотивовано тим, що газотранспортна система є технологічним комплексом, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу (п. 7 частина перша ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до п. 28, 35, 45 частини першої ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», функції з транспортування, розподілу та постачання природного газу розділені між різними суб`єктами ринку.

До 31.12.2019 (часу створення та початку функціонування окремого суб`єкта на ринку природного газу України оператора ГТС) позивач виконував функції оператора ГТС, який здійснював діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Частиною першою ст. 11 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі спеціальні обов`язки визначені Кабінетом Міністрів України у постановах, зокрема: від 01.10.2015 № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» (далі - Постанова № 758); від 22.03.2017 № 187 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Постанова № 187); від 19.10.2018 № 867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - Постанова № 867).

Вказані постанови зобов`язували ПАТ «НАК «Нафтогаз України» постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів та постачати природний газ виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. До таких виробників у спірний період належав і відповідач.

Незважаючи на це, постачання природного газу повинно було відбуватися з урахуванням вимог, які визначалися чинними нормативно-правовими актами, зокрема, Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом ГТС.

Комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення визначає Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII (надалі - Закон № 1730-VIII).

В подальшому був прийнятий Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 № 1639-IX (далі - Закон № 1639-IX).

За змістом частини першої ст. 1 Закону № 1730-VIII, заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, постачальниками інших енергоносіїв, операторами газорозподільних систем, оператором газотранспортної системи та особою, що виконувала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, за спожитий природний газ та інші енергоносії, використані для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.

Дія цього Закону № 1730-VIII поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (ст. 2).

Так, Законом № 1639-IX внесені численні зміни до Закону № 1730-VIII, зокрема, розширивши сферу його дії, у тому числі шляхом викладення ст. 2 в новій редакції та доповнено ст. 8 частиною другою.

Відповідно до частини другої ст. 8 Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-IX, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України «Про ринок природного газу», чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.

Аналіз наведених приписів Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-IX, дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень ст. 8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019; 4) строк оплати настав з 01.10.2021.

Як встановлено судом, відбір природного газу в загальному обсязі 21,909 тис.куб.м., у тому числі у травні 2016 року в обсязі 11,351 тис.куб.м., у червні 2016 року в обсязі 4,116 тис.куб.м. та у квітні 2018 року в обсягу 6,442 тис.куб.м. відповідачем відбувся без поданих постачальником газу (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів у спірний період; розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у визначених періодах у загальному розмірі 21,909 тис.куб.м. позивачем здійснено за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів, які були чинні протягом періоду таких відборів (за інформацією АТ «НАК «Нафтогаз України» щодо цін на природний газ для виробників теплової енергії, реалізований за договорами постачання природного газу з АТ «НАК «Нафтогаз України»); між сторонами відсутні суперечності стосовно того, що відповідачем здійснювався такий відбір природного газу без поданих та підтверджених номінацій у спірний період у вказаному об`ємі; відсутні докази оплати відповідачем вартості відібраного без номінацій природного газу ні на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ані на користь АТ «Укртрансгаз».

Підсумовуючи наведене вище, суд констатує, що упродовж спірних періодів відповідач здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником та підтверджених оператором ГТС номінацій, що порушує приписи ст. 1 розділу 3 глави І Кодексу ГТС. Акти приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів не були підписані обома сторонами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на встановлені Північним апеляційним господарським судом у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/13309/21 обставини, що споживання відповідачем у спірний період природного газу відбулось на підставі укладених із НАК «Нафтогаз України» Договорів № 1395/16-TE-41 від 21.12.2015 про передачу у власність природного газу у 2016 році та № 2105/1718-TE-41 13.09.2017 про постачання природного газу у 2018 році, що спростовує доводи позивача про безпідставний відбір природного газу відповідачем за спірний період, а тому позов про стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за травень-червень 2016 року та квітень 2018 року в розмірі 59 550,81 грн є безпідставним.

Однак, слід зазначити, що предметом розгляду у справі № 910/13309/21 були вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості безпідставно набутого майна - природного газу у загальному обсязі 21,909 тис.куб.м. у розмірі 284 279,79 грн на підставі приписів ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, у зв`язку з чим, враховуючи, що сам факт споживання газу відповідачем у визначених обсягах не заперечувався, судом апеляційної інстанції встановлено наявність підстав для такого споживання, оскільки відповідачем укладені відповідні договорі на постачання природного газу з НАК «Нафтогаз України».

Проте, в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі природного газу, підписані між відповідачем та постачальниками (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») щодо спірних обсягів у заявлений позивачем період, як це передбачено п. 3.4. Договору № 1395/16-ТЕ-41 та п. 3.7. Договору № 2105/1718-ТЕ-41.

Докази на підтвердження оплати постачальнику ПАТ «НАК «Нафтогаз України» спожитих відповідачем обсягів природного газу у спірний період у заявленому позивачем розмір, відбір яких відбувся без номінацій, в матеріалах справи також відсутні.

Таким чином, посилання відповідача про наявність договірних відносин у спірний період між ним та НАК «Нафтогаз України», на виконання умов яких відповідач у травні - червні 2016 року, квітні 2018 року відібрав спірний обсяг природного газу, судом оцінюється критично, оскільки як встановлено матеріалами справи та не спростовано сторонами, НАК «Нафтогаз України» не подав номінацію на обсяги природного газу, відібрані відповідачем спірний період та не підписав актів приймання-передачі природного газу у вказаних обсягах у спірний період, що, в свою чергу, не свідчить про фактичне виконання сторонами умов укладеного ними договору.

Матеріали даної справи не містять доказів розгляду між сторонами спору щодо стягнення вартості несанкціоновано відібраного природного газу в заявленому обсязі на підставі частини другої ст. 8 Закону № 1730-VIII (в редакції від 19.08.2022).

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина друга ст. 193 ГК України).

Відповідно до частини першої ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Водночас, відповідач не сплатив вартості відібраного квітні-травні 2016 року та у квітні 2018 року без номінацій природного газу ані ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ані АТ «Укртрансгаз».

Згідно висновків, викладених у рішенні Господарського суду Львівської області 30.11.2022 у справі № 914/1940/22, залишеного без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.02.2023, оскільки на практиці виникали ситуації, коли ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не подавав номінацій оператору ГТС, а виробники теплової енергії продовжували споживати природний газ, АТ «Укртрансгаз» довелося балансувати газотранспортну систему за рахунок власного природного газу. Враховуючи ці обставини, законодавець визначив умови та суб`єкта ринку природного газу, якому споживач повинен сплатити вартість спожитого природного газу за відсутності підтверджених номінацій. Адже не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте, нікому не оплатила його вартості.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.04.2024 у справі № 922/2737/23 зазначив, що обґрунтованими є доводи, що не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості, а також те, що жодна норма чинного законодавства України не надає право використовувати природний газ безоплатно (п. 92).

Позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у спірних періодах травні-червні 2016 року та квітні 2018 року в загальному обсязі 21,909 тис.куб.м. за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів загалом, що складає 129 929,13 грн (21,909 тис.куб.м. * 5 930,40 грн з ПДВ ціна за 1000 куб.м. за договорами з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у спірні періоди) (1 804,57 грн щомісячно (129 929,13 грн / 72 місяці)).

Відтак, беручи до уваги вищенаведені норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, обставини справи, суд вважає, що у відповідача виникли зобов`язання, передбачені частиною другою ст. 8 Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-IX, вимоги якого є обов`язковими для відповідача, а саме відповідач зобов`язаний протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати позивачу вартість відібраних у травні-червні 2016 року та у квітні 2018 року без номінацій обсягів природного газу, а саме: по 1 804,57 грн за заявлений до стягнення період з 01.10.2021 по 01.07.2021 на загальну суму 59 550,81 грн (1 804,57х33 місяці).

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша ст. 612 ЦК України).

Станом на 01.07.2024 строк оплати (за 01.10.2021 - 01.07.2024) вартості відібраних у спірні періоди без номінацій обсягів природного газу є таким, що настав, а тому відповідач зобов`язаний був сплати позивачу 59 550,81 грн, чого ним здійснено не було.

Оскільки станом на момент розгляду даної справи доказів оплати вартості відібраних у спірні періоди без номінацій обсягів природного газу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача компенсації у розмірі 59 550,81 грн є обґрунтованою, та такою, що підлягає до задоволення.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

У свою чергу частина п`ята ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як зазначалось судом, зобов`язання підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникло з імперативної норми Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-IX, а саме частиною другою ст. 8 цього Закону, в якому вказано, що такі підприємства, які протягом періоду з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року здійснювали відбір природного газу з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій та у яких відсутні підписані акти приймання-передачі природного газу з постачальником щодо таких обсягів, зобов`язані, незалежно від включення до реєстру, укладення договору реструктуризації та підписання акту звіряння взаєморозрахунків, протягом 72 місяців, починаючи з 1 жовтня 2021 року, щомісяця рівними частинами компенсувати (оплатити) особі, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно: вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу та послуг транспортування відібраних без номінацій обсягів природного газу

Таким чином, у таких підприємств та організацій в силу імперативної норми Закону виникли відповідні зобов`язання компенсувати (оплатити) вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу лише з 01.10.2021, тобто зі строком оплати компенсації за жовтень 2021 року до 01.11.2021.

Відтак, відсутні підстави для застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 25.07.2024 і відповідно в межах загального строку позовної давності.

Крім того, п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки відповідачем не було здійснено оплату вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу в строки, встановлені у частині другій ст. 8 Закону № 1730-VIII у редакції Закону № 1639-ІХ, позивачем також нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача 6 721,89 грн інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 2 376,31 грн, які розраховані щомісячно за загальний період прострочення з 01.11.2021 по 01.07.2024.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалося вище, частиною другою ст. 8 Закону № 1730-VIII, у редакції Закону № 1639-IX визначений обов`язок споживача природного газу зі сплати грошових коштів та встановлює графік такої сплати: щомісяця рівними частинами упродовж 72 місяців з 01.10.2021 (фактично з 01.11.2021).

Враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Перевіривши надані розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вони здійснені арифметично правильно, що має наслідком задоволення цих вимог у заявленому розмірі 6 721,89 грн інфляційні витрати та 2 376,31 грн 3% річних.

За приписами ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Частинами першою та другою ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на викладене, судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами, у свою чергу, відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають задоволенню повністю.

Також, у позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи складає 2 422,40 грн, що складається із суми судового збору, сплаченого позивачем за подання даного позову з урахуванням частини третьої ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (сплачений позивачем з урахуванням понижуючого коефіцієнта у розмірі 0,8), відповідно до положень ст. 129 ГПК України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Укртрансгаз» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Простір» (01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 56-А, ідентифікаційний код 32253916) на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 68 649 (шістдесят вісім тисяч шістсот сорок дев`ять) грн 01 коп., з яких: 59 550 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн 81 коп. компенсації, 6 721 (шість тисяч сімсот двадцять одна) грн 89 коп. інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 2 376 (дві тисячі триста сімдесят шість) грн 31 коп., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.ст.256, 257 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано: 26.03.2025.

Суддя М.Є. Літвінова