ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Справа №907/478/24

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

розглянувши апеляційну скаргу Хустської міської ради (№01-05/67/25 від 06.01.2025)

на рішення Господарського суду Закарпатськоїобласті від 04.12.2024 (повне рішення - 20.12.2024, суддя Пригара Л.І.)

у справі №907/478/24

за позовом Приватного акціонерного товариства Хустський кар`єр, с. Рокосово Хустського району Закарпатської області

до відповідача Хустської міської ради, м.Хуст Закарпатської області

про визнання укладеною додаткової угоди

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

Приватне акціонерне товариство "Хустський кар`єр" звернулося з позовом до Хустської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди №1 про внесення змін до договору оренди землі від 21.03.2016 у запропонованій позивачем редакції.

Позивнам вимога обґрунтована тим, що 29.11.2023 позивач звернувся до Хустської міської ради з пропозицією про внесення змін до договору стосовно перерахунку розміру орендної плати з урахуванням п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України та надіслав проект відповідної додаткової угоди (вих. №89 від 29.11.2023). Проте відповідач листом №3169/02-17 від 06.12.2023 відмовив позивачу у внесенні змін до договору. Вказане стало підставою звернення позивача до суду із цим позовом.

Господарський суд Закарпатської області рішенням від 04.12.2024 позов задовольнив частково. Визнав укладеною додаткову угоду №1 про внесення змін до договору оренди землі б/н від 21.03.2016 (кадастровий номер земельної ділянки :01:013:0041).

Рішення суду мотивоване тим, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» передбачено зменшенням плати за земельні ділянки, надані для видобутку корисних копалин (місцевий податок), при цьому, земельні ділянки, на яких здійснюється видобуток корисних копалин, можуть перебувати як власності, так і в орендному користування відповідних гірничодобувних підприємств, а тому дійсний зміст цього Закону, передбачає застосування норми п. 284.4. ст. 284 Податкового кодексу України до відносин із плати за землю, що справляється як у формі земельного податку, так і у формі орендної плати за землю. Зважаючи на те, що договором та законом передбачена можливість зміни розміру орендної плати, при тому, що плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, запроваджені вказаним Законом зміни (зменшення розміру такої плати), є підставою для внесенні відповідних змін до договорів оренди землі. Відтак вимоги щодо визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі в запропонованій позивачем редакції є такими, що підлягають задоволенню.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

Хустська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2024 скасувати в частині задоволення позову і ухвалити нове у зазначеній частині, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається таке:

- судом першої інстанцій зроблено помилковий висновок про те, що орендована земельна ділянка була надана позивачу для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, оскільки згідно з умовами договору спірна земельна ділянка була надана для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства, що пов?язані з користуванням надрами, а тому є відмінним від виду використання земельних ділянок, передбаченого п. 284.4 ст. 284 ПК України.

- норми п. 284.4 ст. 284 ПК України стосуються лише підприємств, які за своїми ознаками належать до гірничих підприємств, оскільки добування корисних копалин є невід`ємною складовою їх статусу, а в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують використання спірної земельної ділянки саме для використання корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин на всій орендованій ділянці;

- норми п. 284.4 ст. 284 ПК України стосуються сплати земельного податку, а оскільки в позивача вказана вище земельна ділянка перебуває в користуванні на умовах оренди, то норми ст. 284 ПК України не можуть бути застосовані, натомість застосуванню підлягають норми ст. 288 ПК України. При цьому, за змістом п. 284.4 ст. 284 ПК України, у випадку внесення змін до договору оренди з посиланням на нього плата за землю встановлюється у розмірі 25 відсотків саме ставки податку для такої земельної ділянки, визначеної органом місцевого самоврядування, а не ставки орендної плати, яка була погоджена сторонами у договорі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.12.2024 таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що у п. 284.4 ст. 284 ПК України визначено розмір плати за землю відповідної категорії у вигляді орендної плати, що має наслідком внесення змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок таких категорій. При цьому, положення Податкового кодексу України мають пріоритет у частині визначення розміру орендної плати, тому твердження відповідача про те, що п. 284.4. ст. 284 ПК України передбачає лише визначення 25 відсотків саме ставки податку, визначеної органом місцевого самоврядування, а не ставки орендної плати, яка була погоджена сторонами в договорі, не відповідає вказаним положенням ПК України.

Таким чином, позивач, як підприємство, що використовує орендовану земельну ділянку для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин має право на пільги зі сплати орендної плати (як форми плати за землю) у розмірі 25% податку, обчисленого відповідно до ст. 274 і 277 ПК України.

Інших клопотань, заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторонами подано не було.

06.03.2025 в судовому засіджанні взяв участь представник позивача, який навів заперечення проти доводів апеляційної скарги, просив у її задоволенні відмовити.

Представник апелянта в судове засідання не з`явився, водночас в апеляційній скарзі заявляв клопотання про розгляд справи за відсутності представника скаржника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, між Рокосівською сільською радою (орендодавцем), правонаступником якої є Хустська міська рада, та ПрАТ "Хустський кар`єр" було укладено договір оренди землі б/н від 21.03.2016, п. 1 якого визначено, що орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, яка розташована в с. Рокосово, ур. "Промзона 1" у межах населеного пункту.

За змістом п. 2, 3, 5 договору, в оренду передається земельна ділянка площею 11,00 га, кадастровий номер :01:013:0041. На земельній ділянці знаходяться об`єкти рухомого майна. Грошова оцінка земельної ділянки становить 12 645 834,14 грн.

Відповідно до п. 8 договору, такий договір укладено на 49 років. Після закінчення строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його.

Згідно із п. 9, 10 договору, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 12 645 834,14 грн * 3% = 379 375,02 грн - 3% від грошової оцінки за 1 рік. 379 375,02 / 12 (місяців) = 31 614,85 грн - за 1 місяць. Орендна плата в грошовому вигляді вноситься орендарем на поточний рахунок власника землі (код 37891119, р/р 0342 ГУДКСУ в Закарпатській області МФО 812016) в розмірі 379 375,02 грн за рік. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється без урахування індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Орендна плата вноситься у такі строки: до 30 числа наступного звітного місяця. Розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках, передбачених законом (п. 11, 13 договору).

Пунктом 15 договору визначено, що земельна ділянка передається в оренду для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами.

На підставі п. 36 договору, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - в орендаря, третій в органі, який провів його державну реєстрацію - реєстраційна служба Хустського районного управління юстиції Закарпатської області (п. 43 договору).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акта прийому передачі земельної ділянки б/н від 2016 року, підписаного та скріпленого печатками сторін договору, орендодавцем було передано, а орендарем, у свою чергу, прийнято в користування на умовах оренди земельну ділянку площею 11,00 га надану для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, в с. Рокосово, ур. "Промзона 1" згідно плану (схеми) земельної ділянки.

У подальшому, рішенням ХV сесії VII скликання Рокосівської сільської ради №547 від 24.12.2019 внесено зміни до додатку 3, затвердженого рішенням ХІІ сесії Рокосівської сільської ради №480 від 27.06.2019 "Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2020 рік", шляхом викладення його в новій редакції, згідно з якою, зокрема, встановлено розмір орендної плати для земель промисловості та комерційного використання від одного до п`ятнадцяти гектарів, а саме 5% від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки.

Листом за вих. №1290/02-16 від 02.05.2023 відповідач, у порядку ст. 1481 Земельного кодексу України, повідомив позивача про те, що на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо розмежування земель державної та комунальної власності" новим власником спірної земельної ділянки стала Хустська міська рада.

Відтак позивач звернувся до Хустської міської ради із листом за вих. №89 від 29.11.2023 щодо перерахунку розміру орендної плати із застосуванням приписів п. 284.4. ст. 284 Податкового кодексу України шляхом укладення додаткової угоди до договору в запропонованій позивачем редакції.

У відповідь на зазначену пропозицію відповідач листом за вих. №3169/02-17 від 06.12.2023 повідомив ПрАТ "Хустський кар`єр" про неможливість застосування до договірних відносин між сторонами положень ст. 284 ПК України, оскільки спірна земельна ділянка перебуває в користуванні позивача на умовах оренди.

Вважаючи відмову відповідача щодо внесення змін до договору в частині обчислення розміру орендної плати безпідставною, позивач звернувся до суду із цим позовом, у якому просив визнати укладеною додаткову угоду №1 про внесення змін до договору оренди землі від 21.03.2016 у запропонованій ним редакції.

Оцінка суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628, 629, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст. 283, 286 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно із ст. 80 ЗК України, суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Приписами ст. 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 116, 122, 124-126 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 1, 13, 15 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Стаття 284 ПК України регулює особливості оподаткування платою за землю.

Поняття "плати за землю" наведено у п.п. 147 п. 14.1 ст. 14 ПК України, відповідно до якої платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Тобто, поняття плати за землю має подвійну правову природу, оскільки з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку на рівні із земельним податком.

Законом України від 07.12.2017 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" ст. 284 ПК України доповнено п. 284.4, яким встановлено, що плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до ст. 274 і 277 цього Кодексу.

Доводи апелянта про те, що положення п. 284.4 ст. 284 ПК України стосуються сплати земельного податку, а не орендної плати, тому вказані норми ст. 284 ПК України не можуть бути застосовані до позивача, є безпідставними,

Таким чином, положення п. 284.4 ст. 284 ПК України встановлюють розмір плати за землю відповідної категорії в тому числі і у вигляді орендної плати, що має наслідком внесення відповідних змін у договірні відносини сторін щодо оренди земельних ділянок визначених категорій.

При цьому, імперативні приписи ПК України мають пріоритет в частині визначення розміру орендної плати.

Отже, з 01.01.2018 для гірничодобувних підприємств для видобування корисних копалин і розробки родовищ корисних копалин установлено спеціальну ставку плати за землю.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника, що дія положення п. 284.4 ст. 284 ПК України не поширюється на орендарів земель комунальної власності, адже орендна плата є формовою плати за землю. Тому висновки суду першої інстанції у цій частині є такими, що повністю відповідають правильному правозастосуванню.

Згідно положень ст. 1 Гірничого закону України, гірнича (гірничодобувна) промисловість - комплекс галузей важкої промисловості з розвідування родовищ корисних копалин, їх видобутку з надр землі та збагачення. Гірниче підприємство - цілісний технічно та організаційно відокремлений майновий комплекс засобів і ресурсів для видобутку корисних копалин, будівництва та експлуатації об`єктів із застосуванням гірничих технологій (шахти, рудники, копальні, кар`єри, розрізи, збагачувальні фабрики тощо). Кар`єр - гірниче підприємство, що добуває рудні та нерудні корисні копалини відкритим способом. Корисні копалини - природні мінеральні речовини, які можуть використовуватися безпосередньо або після їх обробки.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що його дія поширюється на правовідносини у сфері діяльності гірничих підприємств, установ, організацій, гірничих об`єктів (далі - гірничі підприємства), що займаються розвідкою, розробкою, видобутком та переробкою корисних копалин і веденням гірничих робіт, будівництвом, ліквідацією або консервацією гірничих підприємств, науково-дослідною роботою, ліквідацією аварій у межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, а також підприємства, установи, організації, громадян України, іноземних юридичних та фізичних осіб, осіб без громадянства.

Приписами ст. 19, 24 вищевказаного Гірничого закону України передбачено, що гірничі роботи проводяться за спеціальним дозволом (ліцензією) на користування надрами, який видається згідно з законодавством. Документами, що дають право на проведення гірничих робіт зокрема є: спеціальний дозвіл на користування надрами; акт про надання гірничого відводу (для гірничих об`єктів, розробка родовищ корисних копалин на яких здійснюється підземним способом).

Земельна ділянка, на якій позивач проводить свою господарську діяльність, була передана йому в оренду саме для добувної промисловості (п. 1 договору). Така ділянка передавалася для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, яка розташована в с. Рокосово, ур. Промзона 1 Закарпатської області, про що також свідчать умови договору оренди.

Приписами ст. 66 ЗК України передбачено, що до земель промисловості належать землі, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд. Землі промисловості можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

У ст. 12 Гірничого закону України зазначено, що місця розташування гірничих підприємств визначаються до початку проектних робіт цих підприємств.

Відведення землі під розташування гірничого підприємства проводиться в порядку, встановленому ЗК України, а надання гірничого відводу - Кодексом України про надра.

Згідно положень ст. 17 Кодексу України про надра, гірничий відвід - це частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин. Гірничий відвід надається виключно для гірничих об`єктів, розробка родовищ корисних копалин на яких здійснюється підземним способом, а саме шахт та рудників.

Згідно зі ст. 14 вказаного Кодексу, надра надаються у користування для: геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; видобування корисних копалин; будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; створення геологічних територій та об`єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам`ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.); виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції; задоволення інших потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Кодексу, у проектах будівництва гірничодобувних об`єктів повинні передбачатися: 1) розташування наземних і підземних споруд, що забезпечує найбільш раціональне та ефективне використання запасів корисних копалин; 2) способи проведення розкривних робіт, системи розробки родовищ корисних копалин і технічні схеми переробки (підготовки) мінеральної сировини, що забезпечують найбільш повне, комплексне та економічно доцільне вилучення з надр запасів корисних копалин, а також використання наявних у них компонентів; 3) раціональне використання розкривних порід при розробці родовищ корисних копалин; 4) складування, збереження та визначення порядку обліку корисних копалин, які тимчасово не використовуються, а також відходів виробництва, що містять корисні компоненти; 5) геологічне вивчення надр, що розкриваються в процесі будівництва та експлуатації гірничодобувних об`єктів, та складання геологічної і маркшейдерської документації; 6) рекультивація порушених земель, максимальне збереження грунтового покриву; 7) заходи, що гарантують безпеку людей, майна і навколишнього природного середовища.

З наведеного випливає, що гірничодобувне підприємство має включати в себе комплекс засобів і ресурсів, які б забезпечували виконання зазначених вимог законодавства. Саме комплекс таких засобів дозволяє здійснювати видобуток корисних копалин.

Надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України. Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених ст. 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів. Місцеві ради при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра (ст. 18 Кодексу України про надра).

З огляду на зазначене, необґрунтованими є доводи скаржника про те, що норми п. 284.4 ст. 284 ПК України стосуються підприємств, які за своїми ознаками належать до гірничих підприємств, оскільки добування корисних копалин є невід`ємною складовою їх статусу та яким позивач не являється. Суд зазначає, що вказаними вище доказами (зокрема спецдозволом та актом про надання гірничого відводу), на виконання імперативних приписів ст. ст. 1, 19, 24 Гірничого закону України, ст. 66 ЗК України, і підтверджується, що позивач є підприємством, яке здійснює гірничу та видобувну діяльність та підпадає під ознаки гірничодобувного підприємства.

Крім того, згідно даних виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, яка міститься в матеріалах справи, різновидами діяльності позивача є саме добування декоративного та будівельного каменю, вапняку, гіпсу, крейди та глинистого сланцю; добування піску, гравію, глин і каоліну; надання допоміжних послуг у сфері добування інших корисних копалин та розроблення кар`єрів.

Фактів, які спростовують використання спірної земельної ділянки з іншою метою, ніж за цільовим призначенням, судом не встановлено, а доказів на підтвердження протилежного апелянтом не надано.

Відтак, колегія суддів констатує, що на позивача розповсюджуються норми п. 284.4. ПК України, як на гірничодобувне підприємство відповідно до суб`єктного складу.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаної норми права наведено у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №904/5631/18.

Як було зазначено вище, пунктом 288.4 статті 288 ПК України передбачено, що розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Також, відповідно до положень п. 288.5. ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1. не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області; 288.5.2. не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Згідно п. 284.4. ПК України, плата за землю за земельні ділянки, надані гірничодобувним підприємствам для видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, справляється у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до статей 274 і 277 цього Кодексу.

Приписами ст. 274 ПК України врегульовано, що ставка податку за земельні ділянки, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для лісових земель - не більше 0,1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки. Ставка податку встановлюється у розмірі не більше 12 відсотків від їх нормативної грошової оцінки за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні суб`єктів господарювання (крім державної та комунальної форм власності).

Суд апеляційної інстанції вказує, що у п. 284.4 ст. 284 ПКУ визначено розмір плати за землю відповідної категорії (землі промисловості відповідно до положень ст. 66 Земельного кодексу України), в тому числі у формі орендної плати за користування землями державної та комунальної власності, що має наслідком можливість внесення змін у договірні відносини між учасниками даного спору. Факт використання позивачем, гірничодобувним підприємством, орендованої спірної земельної ділянки з метою видобування корисних копалин та розробки родовищ корисних копалин, надає йому право на визначення розміру орендної плати згідно п. 284.4 ст. 284 ПКУ.

Як вбачається із запропонованої позивачем редакції п. 9 розділу "Орендна плата" договору, орендна плата вноситься орендарем щомісячно рівними частинами в сумі 14 360,35 грн за реквізитами: місцевий бюджет м. Хуст 18010600, р/р IBAN UА0007495, код 37975895, казначейство України (ЕАП), МФО 899998. Обчислення розміру орендної плати здійснюється із розрахунку 5% від визначеної нормативної грошової оцінки земельної ділянки та на підставі пункту 284.4. статті 284 Податкового кодексу України у розмірі 25 відсотків податку, обчисленого відповідно до пункту 274.1 статті 274, підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288, статті 289 Податкового кодексу України. Розрахунок орендної плати наведеного у Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до договору оренди землі від 21.03.2016 року, який є її невід`ємною частиною.

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0041, остання станом на дату формування витягу (17.01.2023) становить 13 785 930,98 грн.

Статтею 30 ЗУ "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору - спір розглядається в судовому порядку.

Статтею 188 Господарського кодексу України встановлено, що сторона договору. яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20 - денний строк після пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору, або у випадку неодержання у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована особа має право передати спір на вирішення суду.

Згідно із ст. 651, 652 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням судуна вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

У ст. 653 ЦК України передбачені правові наслідки зміни або розірвання договору. Так, зокрема, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюєтьсяабо припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як було зазначено вище, позивач звертався до відповідача із пропозицією про внесення змін до договору в частині перерахунку розміру орендної плати з урахуванням п. 284.4. ст. 284 Податкового кодексу України та надіслав проєкт відповідної додаткової угоди, проте листом №3169/02-17 від 06.12.2023 відповідач відмовив позивачу у внесенні змін до договору.

Підставою для відмови у підписанні додаткової угоди до договору оренди землі відповідач вказав те, що на позивача не поширюються положення ст. 284 ПК України, зі змінами та доповненнями в редакції від 07.02.2023, а тому відсутні підстави для встановлення іншого розміру орендної плати. Зазначеними обставинами обґрунтована і апеляційна скарга.

Суд звертає увагу, що оскільки норми п. 284.4 ст. 284 ПК України поширюються на позивача у справі, то такі повинні бути застосовані до правовідносин сторін договору оренди в межах цієї справи.

Плата за землю за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною і її зміна може бути підставою для внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Аналогічні правові висновки зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №635/4233/19, постанові Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №904/4748/20.

Як зазначив суд першої інстанції та здійснивши арифметичний обрахунок перевірив суд апеляційної інстанції, розрахунок орендної плати проведено позивачем коректно: 13 785 930,98 грн (нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки) х 5% х 25% = 172 324,14 грн (сума річної орендної плати); 172 324,14 / 12 місяців = 14 360,35 грн (розмір місячної орендної плати).

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає правомірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та зміни розміру орендної плати шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 267 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. 11, 13, 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Хустської міської ради залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського Закарпатської області від 04.12.2024 у справі №907/478/24 - без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С.СКРИПЧУК