ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1936/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідача),

судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

секретар судового засідання Солодова І.М.

За участю представники сторін:

Від позивача: Хлабистін Д.М. (в залі суду) адвокат

Від відповідача: не з`явився

розглянувши в у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 (повний текст рішення складено 09.09.2024, суддя Педорич С.І.) у справі № 908/1936/24

за позовом: Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м.Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул.Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838)

про стягнення коштів в розмірі 484 369,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця») до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна»(скорочене найменування ТОВ «Елтранс Україна») про стягнення 484 369,20 грн, з яких: 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги згідно із договором про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023.

Позов мотивований тим, що 08.08.2023 між АТ «Українська залізниця» (Замовник) та ТОВ «Елтранс Україна» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ. За даним договором Виконавець зобов`язується надати послуги з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 та послуги з ремонту швидкодіючих вимикачів БВП-3А, переданих Замовником виконавцю в обсягах згідно Технічних вимог (додаток 3 до Договору), у порядку та строки, передбачені договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги надані Виконавцем.

Загальна сума Договору 2 884 800,00 грн з ПДВ (два мільйони вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот гривень 00 коп), у тому числі ПДВ -20% - 480 800,00 ( чотириста вісімдесят тисяч вісімсот грн. 00 коп). Послуги надаються протягом 60 календарних днів з дати направлення письмової рознарядки Замовником про готовність до початку надання послуг.

23.08.2023 ТОВ «Елтранс Україна» отримало письмову рознарядку про необхідність надання послуг за договором, проте вчасно, якісно та в повному обсязі послуги передбачені договором не надало.

Посилаючись на умови договору та ст. ст. 525, 526, 530, 551, 610 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 216, 218, 230 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача 484 369,20 грн, з яких: 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024, у даній справі, позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул. Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) суму 170 001,60 грн (сто сімдесят тисяч одна гривня 60 копійок) пені за несвоєчасне надання послуг, 69 153,00 грн (шістдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят три гривні 00 копійок) штрафу за несвоєчасне надання послуг, 3030,00 грн (три тисячі тридцять гривень 00 копійок) штрафу за неякісно виконані послуги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул. Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) суму 7 265,54 грн (сім тисяч двісті шістдесят п`ять гривень 54 копійки) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.

В решті суми у позові відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, через систему «Електронний суд», Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 в частині незадоволених позовних вимог; задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладаючи та добровільно підписуючи спірний Договір у серпні 2023 року, ТОВ «Елтранс-Україна» погоджено строки виконання такого Договору.

На момент підписання спірного Договору повномасштабна агресія російської федерації проти Україні вже тривала, дані обставини для сторін Договору були загальновідомим фактом. Крім того, в самому спірному Договорі, пункті 7.10, передбачено, що сторони усвідомлюють, що цей Договір укладається під час дії обставин непереборної сили, а саме: введеного на всій території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з усіма змінами та доповненнями). А тому при здійсненні господарської діяльності сторони не були позбавленні можливості враховувати і ці обставини та прораховувати можливі ризики для себе.

Відтак, підписуючи Договір з визначеними строками, ціною та обсягами робіт, відповідач повинен був врахувати та усвідомлювати його умови та об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання, ризики та можливі негативні наслідки для себе.

Враховуючи вищевикладене, позивач критично оцінює посилання відповідача на неможливість виконання зобов`язання щодо надання послуг, визначених спірним Договором.

Крім того, посилання відповідача на те, що збройна агресія російської федерації та введення воєнного стану є загальновідомою обставиною, що підтверджується листом ТПП України, не мотивує та не обґрунтовує як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку з виконання робіт саме за спірним Договором.

Лист ТПП України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому відповідач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, саме за спірним зобов`язанням.

Апелянт наголошує, у Запорізької ТПП не було повноважень видавати висновок від 20.12.2023 №034/1308 про істотну зміну обставин. Правова оцінка, що наведена у означеному висновку ТПП про істотні зміни обставини, відображає думку його автора (авторів), а не обставини чи докази у справі, не є обов`язковою для суду.

Позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Отже, саме на відповідача покладено обов`язок доводити те, що він не бажав вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Втім, відповідачем таких доказів не надано, а усі обґрунтування зводяться до збройної агресії Росії проти України, які є загальними і самі по собі не є доказами об`єктивної неможливості виконання тих чи інших зобов`язань по спірному Договору. Ба більше, як вже зазначалось, відповідач підписуючи договір під час збройної агресії Росії проти України, повинен був завбачливо прорахувати усі пов`язані з цим можливі ризики, як-то близькість фронту до м. Запоріжжя, кількість сигналів повітряної тривоги в м. Запоріжжя тощо. Адже саме він несе повну відповідальність за настання можливих для себе негативних майнових наслідків.

Скаржник просить врахувати, що згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постановою КМУ від 04.03.2015 № 83 позивач має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і на нього покладено обов`язок щодо утримання у справному стані рухомого складу для забезпечення діяльності ЗСУ.

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддямивід 17.09.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/1936/24. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/1936/24.

01.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі № 908/1936/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 26.02.2024 о 11 год. 20 хв.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано. Згідно ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

26.02.2025 відповідач наданим процесуальним правом не скористався та не забезпечив явку в судове засідання повноважних представників.

Суд апеляційної інстанції враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 26.02.2025 проголошено скорочене судове рішення (вступну та резолютивну частини постанови) по справі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні ним рішення, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, Між АТ «Українська залізниця» (Замовник) та ТОВ «Елтранс Україна» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що за даним договором Виконавець зобов`язується надати послуги за кодом ДК 021-20-3 «Послуги з ремонту, технічного обслуговуванню залізничного транспорту і пов`язаного обладнання та супутні послуги» (Послуги з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3; Послуги з ремонту швидкодіючих вимикачів БВП-3А) (далі обладнання), переданих Замовником Виконавцю в обсягах згідно Технічних вимог (додаток 3 до Договору), у порядку та строки, передбачені договором, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги надані Виконавцем.

Відповідно до п. 2.2. договору загальна сума Договору 2 884 800,00 грн з ПДВ (два мільйони вісімсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот гривень 00 коп), у тому числі ПДВ -20% - 480 800,00 (чотириста вісімдесят тисяч вісімсот грн. 00 коп), згідно протоколу узгодження договірної ціни (додаток 1), що є невід`ємною частиною договору.

Послуги надаються протягом 60 календарних днів з дати направлення письмової рознарядки Замовником про готовність до початку надання послуг (п. 3.6. договору).

У додатку № 1 до договору №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023 (Протокол узгодження договірної ціни) та в додатку № 3 до договору №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023 (Технічні вимоги) сторони погодили надання виконавцем послуг: з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 56 шт. та з ремонту швидкодіючих вимикачів БВП-3А у кількості 3 шт. на загальну суму 2 884 800,00 грн з ПДВ.

25.08.2023 ТОВ «Елтранс Україна» отримало письмову рознарядку від регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ Українська залізниця» № НЗТ Придн-4-3/451 від 25.08.2023 про необхідність надання послуг за договором. Таким чином, відповідно до умов договору (п.3.6.) відповідач повинен був надати послуги за договором №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023 протягом 60 календарних днів з дати направлення письмової рознарядки Замовником, тобто до 24.10.2023.

29.08.2023 Замовником та Виконавцем підписано Акт приймання-передачі обладнання в ремонт щодо:

- швидкодіючих вимикачів БВП-3А- 3 од.;

- розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 30 од.

27.10.2023 Замовником та Виконавцем підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 32 щодо послуг з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 15 од. на загальну суму 454 500,00 грн з ПДВ.

16.11.2023 Замовником та Виконавцем підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 42 щодо послуг з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 15 од. на загальну суму 454 500,00 грн з ПДВ.

20.12.2023 ТОВ «Елтранс Україна» отримало від Запорізької торгово-промислової палати висновок № 034/1308 про істотну зміну обставин, відповідно до якого Запорізька торгово-промислова палата вважає, що подані Заявником документи свідчать про настання істотної зміни обставин при виконанні умов договору №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023, укладеному між ТОВ «Елтранс Україна» та Акціонерним товариством «Українська залізниця», в особі структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-Вузол» регіональної філії «Придніпровська залізниця», які можуть бути підставою для внесення змін до умов договору, а саме щодо зміни строків надання послуг з ремонту, з відтермінуванням надання орієнтовно до 29.04.2024.

Листом від 20.12.2023 № 2023/12-242, адресованому СП «Служба локомотивного господарства» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ТОВ «Елтранс Україна» попросило продовжити строк дії договору, надавши при цьому висновок про істотну зміну обставин Запорізької торгово-промислової палати від 20.12.2023 № 034/1308.

Листом від 26.12.2023 № 2023/12-248, адресованому директору регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», ТОВ «Елтранс Україна» попросило погодити збільшення термінів виконання послуг до кінця дії договору, а також не подавати до ремонту розрядники РМВУ-3,3/РВКУ-3,3, які залишилися.

28.03.2024 Замовником та Виконавцем підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 12 щодо послуг з ремонту - швидкодіючих вимикачів БВП-3А- 3 од. у кількості 3 од. на загальну суму 1 188 000,00 грн з ПДВ.

Згідно матеріалів справи, послуги з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 26 од. Виконавцем не надані.

Також, в межах гарантійного терміну, 07.11.2023 сторонами підписано Акт прийому-передачі продукції в ремонт № 1, щодо розрядника РМВУ-3,3 А № 3709, який не пройшов випробування на пробивну напругу при частоті 50Гц при проведенні вхідного контролю після капітального ремонту.

08.11.2023 сторонами підписано Акт прийому-передачі продукції з ремонту № 2, щодо розрядника РМВУ-3,3 А № 3709.

Пунктом 7.3. договору встановлено, що Виконавець несе відповідальність за якість і своєчасність наданих послуг зокрема:

- За несвоєчасне надання послуг Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, додатково сплачує штраф 7% від вартості несвоєчасно наданих послуг.

- При не якісному виконанні послуг, використанні неякісних матеріалів, виявлених при прийманні та в гарантійний період, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісно наданих послуг, при цьому власними силами за власний рахунок виправляє неякісно надані послуги у строки, передбачені даним договором.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023, позивач просить стягнути з відповідача 484 369,20 грн, з яких: 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виснував, що позовні вимоги є обґрунтованими однак, враховуючи клопотання відповідача щодо зменшення штрафних санкцій - позовні вимоги про стягнення з відповідача 484 369,20 грн, з яких: 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги підлягають частковому задоволенню, зі зменшенням розміру пені, штрафу за прострочення надання послуг та штрафу за неякісно виконані послуги на 50%.

Колегія судді не погоджується з зазначеним висновком з огляду на таке.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється висновки суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: між АТ «Українська залізниця» (Замовник) та ТОВ «Елтранс Україна» (Виконавець) укладено договір про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023.

На виконання умов договору позивачем була надана відповідачу письмова рознарядка від регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ Українська залізниця» № НЗТ Придн-4-3/451 від 25.08.2023 про необхідність надання послуг за договором. Відповідач повинен був надати послуги за договором №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023, в обсязі передбаченому додатком 1 та додатком 3 до договору, а саме відремонтувати розрядники РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 56 шт. та швидкодіючі вимикачі БВП-3А у кількості 3 шт., протягом 60 календарних днів з дати направлення письмової рознарядки Замовником, тобто до 24.10.2023.

Як вбачається з матеріалів справи, обладнання було передано в ремонт частково 29.08.2023 відповідачу передано по Акту прийманні-передачі - розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 30 од. (із 56 од.), швидкодіючих вимикачів БВП-3А- 3 од.

Передане в ремонт обладнання було повернуто позивачу після ремонту 27.10.2023 (15 од. розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3), 16.11.2023 (15 од. розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3) та 28.03.2024 (3 од. швидкодіючих вимикачів БВП-3А- 3), тобто з порушенням встановленого умовами договору строку 24.10.2023.

Від виконання ремонту залишку розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 26 од. відповідач відмовився, направивши позивачу лист від 26.12.2023 № 2023/12-248.

Факт часткового та несвоєчасного надання послуг за договором №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023 підтверджений відповідачем в клопотанні про зменшення штрафних санкцій.

Тобто вбачається факт порушення строку виконання ремонтних робіт. За різними актами прострочення склало від 2 до 155 днів. Крім того фактично не виконаним залишилося зобов`язання з ремонту розрядників РМВУ-3,3/РВКУ-3,3 у кількості 26 од.

Рішення переглядається лише в частині зменшення штрафних санкцій.

Матеріалами справи встановлено, що укладеним договором № ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023, а саме розділом 8 сторони узгодили, що сторона, що не може виконати зобов`язання за цим Договором внаслідок дії обставин непереборної сили, повинна протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу Сторону у письмовій формі, з подальшим наданням підтверджуючих документів у строк, що не перевищує 30 (тридцять) робочих днів. Належним доказом наявності вищезазначених обставин та їх тривалості є сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами. (п. 8.2.)

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Відповідно до частини першої статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно з частиною другою статті 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (див. пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі № 910/7495/16

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 року у справі № 912/3323/20).

Разом з тим, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 року у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 року в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 року у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Водночас у постанові від 31.08.2022 року у справі № 910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

У свою чергу, в пунктах 75-77 постанови від 19.08.2022 року у справі № 908/2287/17 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала наступне: "Тобто сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати.

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних.

Звідси Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначає, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу".

Крім того, повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні як найшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти наявність вказаних обставин та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору. Такі висновки, викладено у постанові Верховного Суду від 23.08.2023 року у справі № 910/6234/22.

У матеріалах справи наявний лист відповідача від 20.12.2023 яким він повідомив позивач про настання дій непереборної сили (форс-мажор) та просить продовжити строки дії договору №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023. До якого долучає висновок ЗТПП про істотну зміну обставин від 20.12.2023 (а.с. 47 т 1)

Однак, в пунктах 41-42 постанови Верховного суду від 06.06.2023 по справі № 910/21100/21 зроблено висновок, що згідно з частиною другою статті 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" обов`язковими для застосування на всій території України є методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень. Водночас вказаний Закон не містить положень щодо наявності у торгово-промислової палати повноважень з видачі висновків на підтвердження істотної зміни обставин, якими сторони керувались під час укладення договорів (постанова Верховного Суду від 03.09.2020 у справі № 910/15637/19; пункт 6.18 постанови Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 910/13436/19; пункт 49 постанови Верховного Суду від 08.12.2020 у справі № 910/11888/19; пункт 10 постанови Верховного Суду від 19.07.2022 у справі № 910/14155/21, пункт 5.12 постанови від 26.10.2021 у справі № 910/18402/20).

Таким чином, правова оцінка, що наведена у висновку ТПП про істотні зміни обставини, відображає думку його автора (авторів), а не обставини чи докази у справі, не є обов`язковою для суду.

Колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних та допустимих, у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем, як і не надано обґрунтованих причинно-наслідкових зв`язків між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у визначений строк.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення спірного Договору повномасштабна агресія Російської Федерації проти Україні вже тривала, дані обставини для сторін Договору були загальновідомим фактом.

Крім того, в самому спірному Договорі, пункті 7.10, передбачено, що сторони усвідомлюють, що цей Договір укладається під час дії обставин непереборної сили, а саме: введеного на всій території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з усіма змінами та доповненнями). А тому при здійсненні господарської діяльності сторони не були позбавленні можливості враховувати ці обставини.

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України.

Зміст договору, що є обов`язковим для виконання його сторонами (частина перша статті 629 цього Кодексу) становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 7.3. договору встановлено, що Виконавець несе відповідальність за якість і своєчасність наданих послуг зокрема:

- За несвоєчасне надання послуг Виконавець сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів, додатково сплачує штраф 7% від вартості несвоєчасно наданих послуг.

- При не якісному виконанні послуг, використанні неякісних матеріалів, виявлених при прийманні та в гарантійний період, Виконавець сплачує Замовнику штраф у розмірі 20% від вартості неякісно наданих послуг, при цьому власними силами за власний рахунок виправляє неякісно надані послуги у строки, передбачені даним договором.

Матеріалами справи також встановлено, що посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про надання послуг №ПР/Т-23571/НЮ від 08.08.2023, позивач просить стягнути з відповідача 484 369,20 грн, з яких: 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку.

Отже, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина 3 статті 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22).

У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, що водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватися та оцінюватись судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним у судовій практиці та знайшов відображення у численних постановах Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 78, ч. 1 ст. 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів констатує, що позивач і відповідач є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Отже, саме на відповідача покладено обов`язок доводити те, що він не бажав вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем таких доказів не надано, а усі обґрунтування зводяться до збройної агресії Росії проти України, які є загальними і самі по собі не є доказами об`єктивної неможливості виконання тих чи інших зобов`язань по спірному Договору. Як вже зазначалось, відповідач укладаючи договір під час збройної агресії Росії проти України, повинен був завбачливо прорахувати усі пов`язані з цим можливі ризики, як-то близькість фронту до м. Запоріжжя, кількість сигналів повітряної тривоги в м. Запоріжжя тощо.

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду належних доказів поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, апеляційний суд вважає, що підстав для часткового задоволення заяви відповідача про зменшення штрафних санкцій немає.

Перевіривши наданий позивачем до матеріалів справи розрахунок заявленої до стягнення 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306,00 грн штрафу за прострочення надання послуг понад 30 днів, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги та, як слушно зазначив суд першої інстанції, є арифметично правильними та правомірно нарахованими.

Отже місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги (на 50% від заявлених вимог) неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, та порушив норми матеріального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення, яким позовні вимоги в повному обсязі слід задовольнити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі № 908/1936/24 - задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 у справі № 908/1936/24 скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул. Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) суму 340 003,20 грн пені за несвоєчасне надання послуг, 138 306.00 грн штрафу за несвоєчасне надання послуг, 6060,00 грн штрафу за неякісно виконані послуги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул. Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) суму 7 265,54 грн витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Елтранс Україна» (вул. Кольорова, 7, м. Запоріжжя, 69084; ідентифікаційний код юридичної особи 39380838) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) суму 4 359.32 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, доручити Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених ст.287 ГПК України.

Повна постанова складена 24.03.2025

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв