ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 березня 2025 року м.Тернопіль Справа № 921/412/24
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Мисліцькій Д.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації, м.Тернопіль

до відповідача Гусятинської селищної ради, смт. Гусятин Чортківського району Тернопільської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ", м.Київ, в особі філії «Подільський лісовий офіс», місто Чернівці

про витребування земельних ділянок, скасування реєстрації земельних ділянок та повернення майна

за участю представників:

прокуратури: Куліковська Л.Б., довіреність у порядку передоручення без номера від 17.11.2022, службове посвідчення №071051 від 01.03.2023;

третьої особи: Яреха В.А., головний спеціаліст відділу земельно-правового забезпечення юридичного управління апарату обласної державної адміністрації, витяг з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

відповідача: Шмигельський В.Я., довіреність №1008/04-14 від 22.07.2024; Стельмащук М.В., довіреність №1008/04-14 від 22.07.2024 (після перерви не з`явилися);

третьої особи: Довгопола К.А., адвокат, ордер серії ВХ №1087701 від 24.01.2025 (після перерви не з`явилася).

Зміст позовних вимог, позиція прокуратури.

Тернопільська обласна прокуратура 01.12.2023 звернулася до Господарського суду Тернопільської області з позовом №12-1017ВИХ-23 від 30.11.2023 (вх. № 889), поданим в інтересах держави в особі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації до Гусятинської селищної ради, про: витребування з незаконного володіння Гусятинської селищної ради на користь держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації та у постійне користування Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ЧОРТКІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" земельних ділянок, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 та площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001; скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 та площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001, з одночасним припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо цих земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям Розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи (з врахуванням прийнятої ухвалою суду від 22.02.2024 заяви Тернопільської обласної прокуратури №12-126-вих-24 від 14.02.2024 (вх.№1285 від 14.02.2024)).

В обґрунтування позову прокурор вказує, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, котрі розташовані в межах кварталу 74 виділу 14, кварталу 60 виділу 7 Чортківського лісгоспу (Гусятинське лісництво (далі - третя особа, Лісгосп), та перебувають в постійному користуванні ДСГП "Ліси України" (як правонаступника ДП "Чортківське лісове господарство"), право розпорядження якими належить Тернопільській обласній державній адміністрації, яка набула статусу Тернопільської військової адміністрації.

Однак, землекористувач не надавав згоди на вилучення (припинення) з постійного користування спірних земельних ділянок лісового фонду, відповідно такі земельні ділянки незаконно вибули з власності держави та в подальшому були зареєстровані на праві комунальної власності за Гусятинською селищною радою як землі сільськогосподарського призначення, внаслідок чого власник та землекористувач позбавлені можливості користуватися і розпоряджатися спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення.

Серед іншого, прокуратурою зазначено, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0700 перебуває у межах територій природно-заповідного фонду, зокрема загальнозоологічного заказника місцевого значення «Коцюбинчики», оголошеного згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради №198 від 30.06.1986 «Про затвердження переліку державних загально зоологічних заказників місцевого значення». Наводить інші доводи.

Прокурор, в порядку статті 387 Цивільного кодексу України, просить витребувати спірні земельні ділянки з незаконного володіння селищної ради на користь власника держави в особі Тернопільської ОВА та у постійне користування державного підприємства «Ліси України» в особі філії ДСГП «Подільський лісовий офіс».

В обґрунтування підстав здійснення представницьких функцій у спірних правовідносинах, то прокурор зазначив, що дії з незаконного вилучення земель державної власності лісогосподарського призначення та їх передачі у комунальну власність як земель сільськогосподарського призначення, не можуть відповідати суспільному інтересу та порушують інтереси держави у сфері ефективного використання земельних та лісових ресурсів; такі дії унеможливлюють реалізацію державної політики по забезпеченню охорони, відтворення та сталого використання земельних лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства; незаконна реєстрація права комунальної власності на земельні ділянки порушує виключне право власності держави на розпорядження землями лісового фонду, яке реалізується через відповідні органи державної виконавчої влади.

Спірні земельні ділянки розташовані за межами населеного пункту, відтак їх розпорядником є Тернопільська обласна військова адміністрація, котра має право звернутися до суду за захистом порушеного права як власник та розпорядник земель державного лісового фонду, однак заходів до усунення порушень земельного та лісового законодавства нею не вжито.

Так, Тернопільською обласною прокуратурою листом від 18.10.2023 №12-878вих-23 поінформовано Тернопільську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності передачі земель природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення у комунальну власність. Тернопільська обласна військова адміністрація до суду з позовом про повернення у державну власність спірних земельних ділянок не зверталася, про що повідомлено у листі №03-10018/16 від 23.10.2023.

У відповідь на повідомлення від 26.10.2023 про здійснення представницьких функцій у спірних правовідносинах Тернопільська обласна військова (державна) адміністрація листом №03-11291/16 від 29.11.2023 повідомила, що не заперечує щодо представництва інтересів держави органами прокуратури.

Позиція позивача.

Тернопільською обласною військовою адміністрацією підтримано позов прокуратури з підстав, наведених у ньому. Вважає, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та належать до державної форми власності, перебувають у постійному користуванні лісогосподарського підприємства відповідно до матеріалів лісовпорядкування і не могли перейти в комунальну власність відповідно до частини 2 статті 117 Земельного кодексу України.

Пояснення третьої особи.

Державним спеціалізованим господарським підприємством "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії «Подільський лісовий офіс» позовні вимоги прокуратури підтримано в повному обсязі, вказуючи, що спірні земельні ділянки розміщені у кварталі 74 виділ 14 та у кварталі 60 виділ 7 (в межах території заказника) Гусятинського лісництва відповідно до Проекту організації та розвитку лісового господарства ДП "Чортківський лісгосп" Гусятинське лісництво - лісовпорядкування 2014 року та планово-картографічних матеріалів, а саме планшету № 6 та №7, на яких відображено межі кварталу 60 та кварталу 74 відповідно.

Заперечення відповідача.

Відповідач позовні вимоги заперечує, вказуючи, зокрема на те, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами :01:016:0001 та :01:001:0601 передані Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області з державної у комунальну власність територіальної громади Гусятинської селищної ради, що відповідає вимогам ст.ст. 83, 84 Земельного кодексу України. В подальшому, внаслідок поділу земельної ділянки, площею 11,1658 га за кадастровим номером :01:001:0601, здійснено державну реєстрацію двох земельних ділянок: площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 та площею 7,8516га за кадастровим номером :01:001:0701, та зареєстровано право комунальної власності. Наголошує на тому, що землевпорядна документація щодо спірних земельних ділянок, а також рішення щодо передачі та прийняття у комунальну власність є чинними, державну реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки Гусятинською селищною радо проведено у відповідності до вимог закону, а тому вважає позов прокуратури безпідставним.

Процесуальні дії суду у справі.

У провадженні Господарського суду Тернопільської області перебуває справа №921/660/23, провадження у якій відкрито 09.10.2023 за позовом Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Чортківське лісове господарство" до Гусятинської селищної ради про витребування на користь ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" в особі філії "ЧОРТКІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" ДП "ЛІСИ УКРАЇНИ" з незаконного володіння Гусятинської селищної ради земельних ділянок, площею 3,3142га з кадастровим номером :01:001:0700 та площею 0,6000га з кадастровим номером :01:016:0001, що знаходяться за межами села Сокоринці Чортківського району Тернопільської області.

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року позовну заяву Тернопільської обласної прокуратури в інтересах держави в особі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації №12-1017вих-23 від 30.11.2023 (вх.№889 від 01.12.2023) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №921/660/23 (суддя Гирила І.М.).

Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації залучено Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" в особі філії "Чортківське лісове господарство".

Оскільки рішенням Вищої ради правосуддя №1707/0/15-24 від 04.06.2024 (https://www.hcj.gov.ua/doc/doc/45849) суддю Гирилу Ірину Маркіянівну, в провадженні якої перебувала справа №921/660/23, звільнено з посади судді Господарського суду Тернопільської області у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі розпорядження заступника керівника апарату від 05.06.2024 здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи між суддями, за результатами якого справу розподілено судді Андрусик Н.О. (Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2024).

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року справу №921/660/23 прийнято до провадження суддею Андрусик Н.О.; з урахуванням приписів частини 14 статті 32 ГПК України, постановлено розгляд справи здійснювати спочатку з стадії підготовчого провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.06.2024.

Ухвалою суду від 25.06.2024 судом постановлено роз`єднати позовні вимоги, які є предметом розгляду у справі №921/660/23.

На підставі ухвали від 25.06.2024 у самостійне провадження виділено матеріали справи, що стосуються позову Тернопільської обласної прокуратури №12-1017ВИХ-23 від 30.11.2023 (вх.№889 01.12.2023) в інтересах держави в особі Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації до Гусятинської селищної ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Тернопільської обласної військової (державної) адміністрації - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Чортківське лісове господарство", про витребування з чужого незаконного володіння земельних ділянок, скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припинення усіх речових прав.

Виділеним матеріалам присвоєно унікальний номер 921/412/24.

Ухвалою суду від 28.06.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі №921/412/24 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23.07.2024, котре неодноразово відкладалося, востаннє до 20.08.2024.

Ухвалою від 06.08.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача без номера від 30.07.2024 (вх.№6071 від 31.07.2024) про залучення до участі у справі Державного реєстратора Пшика Олександра Євгеновича та кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалюю від 06.08.2024 залишено без розгляду відзив відповідача на позовну заяву без номера від 30.07.2024 (вх.№6067 від 31.07.2024), оскільки такий подано Гусятинською селищною радою подано з пропуском процесуального строку, встановленого судом на подання заяв по суті спору.

Ухвалою суду від 15.08.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та перенесено підготовче засідання на 02.10.2024.

Ухвалою від 02.10.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача без номера від 15.08.2024 (вх.№№6523, 6526 від 16.08.2024) про витребування доказів.

Ухвалою суду від 02.10.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні на 24.10.2024 з відкладенням на 05.11.2024, яке не відбулося по причині перебування судді Андрусик Н.О. у відпустці, відтак, засідання перенесено на 19.11.2024 (ухвала від 01.11.2024).

У подальшому, в судовому засіданні неодноразово оголошувалася перерва зокрема, до 05.12.2024, 26.12.2024, 21.01.2025, далі судове засідання відкладалося на 31.01.2025, на 19.02.2025.

Ухвалою суду від 31.01.2025 задоволено заяву без номера від 28.01.2025 (вх.№714 від 29.01.2025) Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України про заміну учасника справи його правонаступником; проведено заміну філії "ЧОРТКІВСЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" на його правонаступника - філію "Подільський лісовий офіс" Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ" .

У судовому засіданні 19.02.2025 після судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та, зважаючи на складність справи, перебування судді у відпустці з 20.02.2025 по 05.02.2025, ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.03.2025, у зв`язку з чим судом оголошено перерву.

У судовому засіданні 10.03.2025 судом відповідно до ст.240 ГПК України проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини судового рішення.

Фактичні обставини справи.

Згідно Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 №1513 (постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №476 від 05.06.2019), в редакції 2013 року, Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, з метою забезпечення ведення Державного земельного кадастру, здійснення землеустрою було проведено інвентаризацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Сокирянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області.

Так, на підставі наказу Головного управління Держземагентства у Тернопільській області №12-од від 12.08.2013 «Про проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності" та розпорядження Чортківської районної державної адміністрації №290-од від 02.09.2013 «Про надання дозволу щодо проведення робіт з інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності» Державним підприємством «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» у 2013 році розроблено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, розташованих за межами населених пунктів в тому числі в межах Гусятинського району, на площі 2927,6 га та земельних ділянок, розташованих на території Чортківського району Тернопільської області, площею 3359,30га (а.с. 106-110 том 2).

На підставі вказаної документації із землеустрою до Державного земельного кадастру 11.11.2013 внесено відомості про земельну ділянку, площею 11,1658га за кадастровим номером :01:001:0601.

З наявного у справі кадастрового плану цієї земельної ділянки слідує, що на ній розташовані багаторічні насадження.

Розпорядженням Чортківської районної державної адміністрації №442-од від 2 грудня 2013 року затверджено технічну документацію землеустрою щодо проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на території Сокиринецької сільської ради.

Наказом Головного управління Держземагенства №46-од від 10.12.2023 затверджено матеріали інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, зокрема й щодо земельної ділянки на території Сокиринецької сільської ради, площею 11,1658га за кадастровим номером :01:001:0601.

На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від №5-ОТГ від 24.11.2020 за Актом приймання-передачі від 24.11.2020 земельну ділянку, площею 11,6558гa за кадастровим номером :01:001:0601 передано Гусятинській селищній раді, а радою на підставі прийнятого рішення №12 від 01.12.2020, дану земельну ділянку прийнято у комунальну власність, про що 15.01.2021 до Реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідні відомості.

В подальшому, на підставі рішення Гусятинською селищною радою №494 від 27 квітня 2021 року надано дозвіл на поділ земельної ділянки, право оренди на яку підлягає продажу на аукціоні, загальною площею 11,1658 га за кадастровим номером :01:001:0601 на дві земельні ділянки площею 7,8516га та площею 3,3142га.

У 2021 році Державним підприємством "Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" за замовленням відповідача на підставі договору №18 від 12.05.2021 було розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності для подальшого продажу права оренди на земельних торгах (аукціоні), площею 7,8516 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту села Сокиринці Чортківського району Тернопільської області. У цьому Проекті землеустрою міститься план поділу земельної ділянки, а також кадастрові плани новосформованих земельних ділянок. Даний Проект землеустрою затверджено рішенням Гусятинської селищної ради №591 від 31.05.2021.

28 травня 2021 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 та площею 7,8516га за кадастровим номером :01:001:0701, котрі утворилися внаслідок поділу земельної ділянки, площею 11,1658 га за кадастровим номером :01:001:0601, що була сформована у 2013 році як земельна ділянка сільськогосподарського призначення.

Як вбачається з Кадастрового плану земельної ділянки, площею 3,3142 га, уся її площа зайнята багаторічними насадженнями підгрупи 03 групи 002.

За результатами співставлення картографічних даних встановлено накладення всієї площі земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0700 на межі території, яка перебуває у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» та знаходиться в кварталі 74 виділ 14, що підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Чортківський лісгосп» Гусятинське лісництво за інв. № 131/01 та планово-картографічними матеріалами, а саме планшетом №7, де зображено межі кварталу №74 виділ 14 (матеріали лісовпорядкування 2014 року), а також Витягами з матеріалів лісовпорядкування за інв.№Л-65 та планово-картографічними матеріалами, а саме планшетом №4, на якому відображено межі кварталу №74 виділ 12 (матеріали лісовпорядкування 2003 року).

Як стверджує прокурор, земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0700 перебуває у межах територій природно-заповідного фонду, зокрема загальнозоологічного заказника місцевого значення «Коцюбинчики», оголошеного рішенням виконавчого комітету Тернопільської обласної ради від 30.06.1986 №198 «Про затвердження переліку державних загальнозоологічних заказників місцевого значення», що також додатково підтверджено інформацією, наведеною у листі Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОВА від 23.10.2023 №05.1/1681, та картосхемою місця розташування загальнозоологічного заказника місцевого значення «Коцюбинчики».

Дана обставина додатково підтверджується даними, що містяться в Проекті організації та розвитку господарства Державного підприємства "Чортківське лісове господарство" Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства Державного агентства лісових ресурсів України, погодженого Міністерством екології та природних ресурсів України №5/1-8/15120-15 від 14.12.2025, згідно з якими територію Гусятинського лісництва ДП "Чортківський лісгосп", площею 345га займає загальнозоологічний заказник місцевого значення «Коцюбинчики», площа якого в розмірі 6,8га розміщена у кварталі 74 виділі 14 (аркуш 2 Проекту, том 2 а.с. 121-123)).

Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 15.03.2018 №45, передбачено провести у 2018 році інвентаризацію земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах об`єднаних територіальних громад несформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств, установ та організацій.

16 березня 2018 року між Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру та Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" укладено договір №24-г про проведення заходу з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до якого Підприємство зобов`язалося здійснити захід з інвентаризації не сформованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відомості про які відсутні у Державному земельному кадастрі, крім земель, які знаходяться в постійному користуванні державних підприємств.

На виконання наказу Держгеокадастру №45д від 15 березня 2018 року та договору про проведення заходу з інвентаризації земель №24-г від 16 березня 2018 року Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" у 2018 році розроблено Технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення на території Суходільської сільської ради Чортківського району, в тому числі земельної ділянки, площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001.

24.05.2018 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельну ділянку, площею 0,6000 га за кадастровим номером :01:016:0001.

На підставі наказу №19-1775/14-18-СГ від 05 червня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області передало земельну ділянку, площею 0,6000 га за кадастровим номером :01:016:0001, що знаходиться за межами села Суходіл Чортківського району Тернопільської області з державної власності у комунальну власність Гусятинської селищної ради, про що складено Акт приймання-передачі.

Рішенням Гусятинської селищної ради №1157 від 27 червня 2018 року «Про прийняття у комунальну власність Гусятинської об`єднаної територіальної громади з державної власності земельних ділянок сільськогосподарського призначення» вказану земельну ділянку прийнято у комунальну власність територіальної громади Гусятинської селищної ради.

Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка знаходиться кварталі 60 виділі 7 Гусятинського лісництва, що підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП « Чортківський лісгосп» Гусятинське лісництво за інв. №131/01 та планово-картографічними матеріалами, а саме планшетом №6, на якому відображено межі кварталу 60 виділ 7.

За результатами співставлення картографічних даних встановлено, що відповідно до плану меж земельних ділянок, складеного у 2023 році ДП "Тернопільський інститут землеустрою", виходячи з умовних позначень меж земельних ділянок, згідно матеріалів лісовпорядкування, земельна ділянка, площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001 частково накладається на межі території, яка перебуває у постійному користуванні Державного спеціалізованого господарського підприємства "ЛІСИ УКРАЇНИ".

Судом встановлено, що на даний час у комунальній власності відповідача перебувають спірні земельні ділянки , а саме земельна ділянка за кадастровими номерами :01:001:0700, площею 3,3142 га, котра знаходиться за межами населеного пункту села Сокиринці Чортківського району Тернопільської області та :01:016:0001, площею 0,6000 га - Суходільської сільської ради Чортківського району Тернопільської області, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, вид використання: землі запасу, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру №№НВ-023, НВ-023 від 27.09.2023, №№НВ-023, НВ-023 від 23.10.2023).

Суд погоджується з доводами прокуратури, що вказані земельні ділянки на момент їх формування у Державному земельному кадастрі перебували у постійному користуванні Державного підприємства «Чортківське лісове господарство», котре відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.2022 №1003 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1003-2022-%D0%BF#Text) реорганізовано і правонаступником його прав та обов`язків якого є утворене на підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України №804 від 26.10.2022 Державне спеціалізоване господарське підприємство «ЛІСИ УКРАЇНИ». Отже, правонаступником ДП «Чортківське лісове господарство», зокрема в частині права постійного користування спірними земельними ділянками, є ДСГП «Ліси України» (третя особа у справі).

Тернопільською обласною військовою адміністрацією у листі №03-10018/16 від 23.10.2023 повідомлено, що рішення про вилучення спірних земельних ділянок із державної власності чи з постійного користування лісогосподарського підприємства не приймалося, відтак, враховуючи встановлений факт державної реєстрації земельних ділянок як земель комунальної власності, просила прокуратуру вжити заходи представницького характеру з метою повернення їх у державну власність.

Прокурор вказує, що порушення вимог законодавства в частині передачі земельних ділянок в користування селищній раді, котрі,за матеріалами лісовпорядкування, знаходились в користуванні лісгоспу, були виявлені саме під час проведення інвентаризації активів та пасивів лісогосподарського підприємства у зв`язку з реорганізацією останнього.

Відтак, з метою захисту права держави на землі лісового фонду, котрі неправомірно передано у комунальну власність, усунення виявлених порушень у сфері розпорядження землями державної власності, здійснюючи представницькі функції у спірних правовідносинах заявлено даний позов прокуратурою.

Щодо наявності підстав для представництва інтересів держави у суді прокурором.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Тобто, за вищенаведеними правовими нормами, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, ЄСПЛ у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурор у позовній заяві зазначив, що за наслідками вивчення стану дотримання вимог законодавства під час проведення Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області інвентаризації земель сільськогосподарського призначення та передачі їх у комунальну власність, виявлено порушення вимог лісового законодавства, що вимагає втручання органів прокуратури.

Тернопільська обласна державна (військова) адміністрація є розпорядником земель державного лісового фонду, в тому числі наділена повноваженнями щодо надання та вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Таким чином, органом, який уповноважений здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах у межах Тернопільської області, є Тернопільська обласна державна адміністрація, котра відповідно до Указу Президента України "Про утворення військових адміністрацій" від 24.02.2022 №68/2022, набула статусу військової адміністрації.

Згідно із ст.1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом. Військово-цивільні адміністрації є юридичними особами публічного права і наділяються цим та іншими законами повноваженнями, у межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Визначений прокурором позивач Тернопільська обласна військова адміністрація, як розпорядник земель державної власності, є належним органом, наділеним повноваженнями щодо захисту інтересів держави у виниклому спорі, враховуючи таке.

Так, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону (стаття 8 Лісового Кодексу України). До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абз.3 п.12 розд.Х Перехідних положень Земельного кодексу України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади (абз.1 п.12 розд.Х Перехідних положень Земельного кодексу України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на їх території: передають у власність, надають у постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території; передають у власність, надають у постійне користування для не лісогосподарських потреб земельні лісові ділянки площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, на відповідній території, а також у межах міст республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення та припиняють права користування ними (п.4, 5 ч.1 ст.31 Лісового кодексу України).

Земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (ч.1, 2 ст.149 Земельного кодексу України).

Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті (ч.6 ст.149 Земельного кодексу України).

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу (ч.9 ст.149 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З урахуванням наведеного, на даний час Тернопільська обласна державна адміністрація (наразі - Тернопільська обласна військова адміністрація) є розпорядником земель державного лісового фонду, в тому числі наділена повноваженнями щодо надання та вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

З урахуванням Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ про введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, а також виходячи з положень Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 "Про утворення військових адміністрацій" суд дійшов висновку, що прокурором підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави в інтересах держави в особі Тернопільської обласної військової адміністрації,

Тернопільською обласною прокуратурою повідомлено Тернопільську ОВА про виявлені порушення законодавства та звернуто увагу на необхідність вжиття адміністрацією, як розпорядником земель державного лісового фонду, заходів для захисту інтересів держави.

Натомість, Тернопільською обласною військовою адміністрацією повідомлено прокуратуру про те, що рішення про вилучення з державної власності спірних земельних ділянок та передачу їх у комунальну власність адміністрацією не приймалися. Тернопільська ОВА просила здійснити представництво в суді законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Тернопільською обласною прокуратурою, на виконання вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», повідомлено Тернопільську ОВА про намір здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

Оскільки даним органом не вжито заходів реагування, спрямованих на усунення порушень земельного законодавства та права державної власності на землі лісового фонду, що розцінено прокурором як неналежне здійснення захисту державних інтересів, та підтверджує наявність підстав для вжиття заходів реагування прокурором, оскільки в іншому випадку інтереси держави залишатимуться незахищеними.

Таким чином, підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень Тернопільської ОВА, її бездіяльність щодо захисту порушених інтересів держави з цих питань.

Наведене утворює собою передбачений вимогами Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» винятковий випадок, за якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Тернопільської ОВА.

Факт не звернення до суду держадміністрації з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження.

Тобто, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка Тернопільської ОВА щодо захисту порушених інтересів держави.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні з даним позовом.

Норми права та мотиви, з яких суд виходить при ухваленні рішення.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).

Відповідно до частини 2 статті 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

За змістом статті 1 Лісового кодексу України (далі за текстом ЛК України) ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Самостійною категорією земель за основним цільовим призначенням є землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини 1 статті 19 ЗК).

Відповідно до статті 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до статті 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Повноваження у сфері лісових відносин щодо надання у власність та постійне користування для ведення лісового господарства земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності, на відповідній території належать Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям у межах своїх повноважень на їх території (пункт 4 статті 31 Лісового кодексу України).

За змістом статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. (частини 1, 2). Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 5).

Згідно з частиною 5 статті 122 Земельного кодексу України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

З урахуванням наведеного, на даний час Тернопільська обласна державна адміністрація (наразі - Тернопільська обласна військова адміністрація) є розпорядником земель державного лісового фонду, в тому числі наділена повноваженнями щодо надання та вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК).

Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини 1 статті 164 ЗК).

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства (частина 1 статті 57 ЗК, частина 1 статті 17 ЛК).

Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду.

Вирішуючи питання щодо перебування спірних земельних лісових ділянок в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц, подібні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 360/1998/18, від 06.04.2021 у справі № 380/375/17, від 15.07.2020 у справі № 369/9900/16, від 21.02.2018 у справі № 488/5476/14).

У пункті 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України передбачено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. За змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986 (до 04.01.2011, у подальшому - Інструкції про порядок ведення державного лісового кадастру і первинного обліку лісів, затвердженої наказом Державного комітету лісового господарства України від 01.10.2010 № 298), планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Також, у постановах Верховного Суду по справах №369/16418/18 від 07.10.2020, №363/669/17 від 30.09.2020, № 707/2192/15-ц від 30.01.2018, №488/5476/14-ц від 21.02.2018, №360/1998/18 від 31.03.2021, №380/375/17 від 06.04.2021, №369/9900/16 від 15.07.2020, №369/16416/18 від 09.06.2021, №359/11910/14 від 16.06.2021, №369/16317/18 від 24.11.2021, №917/623/22 від 06.02.2024 зазначено, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування є належними доказами підтвердження права державної власності на землі лісогосподарського призначення (п.5 Прикінцевих положень ЛК України) та наявності права виключно в уповноваженого органу державної влади на розпорядження такою категорією земель.

Як свідчать матеріали справи, прокурором на підтвердження заявлених позовних вимог надано планово-картографічні матеріали лісовпорядкування 2003, 2014рр., згідно з якими, за твердженням прокурора, спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення і такі матеріали лісовпорядкування є належними доказами на підтвердження права постійного користування земельною ділянкою, зокрема: копії карти-схеми поділу лісів за категоріями ДП «Чортківський лісгосп», карти-схеми поділу території на лісництва ДП «Чортківський лісгосп», викопіювання з планшету №4, 6 та № 7 Чортківського лісгоспу, Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Чортківський лісгосп» Гусятинське лісництво лісовпорядкування 2014 року, витяг з протоколу першої лісовпорядної наради з лісовпорядкування від 23.04.2013, витяг з протоколу другої лісовпорядної наради з лісовпорядкування від 05.08.2014, оптичний диск ALERUS DVD+R.

Крім того вказує, що на геопорталі «Ліси України» міститься інформація щодо лісовпорядкування, у тому числі таксаційні відомості, віднесення лісів до певної категорії та наочно відображено землі лісогосподарського призначення, у тому числі із визначенням кварталів та виділів. Вказана інформація розміщена за посиланням в мережі Інтернет https://forestry.org.ua.

Згідно з відомостями, розміщеними на вказаному геопорталі квартал 74 виділ 14 відноситься до категорії лісів в межах територій заказників, на якому зростають змішані деревостани, у більшості випадків дубові за складом неоднорідного насадження, а квартал 60, виділ 7 відноситься до категорії інших захисних лісів, на якому розміщена декоративна галявина (картографічна інформація додається). Вказаний виділ знаходиться в межах одного масиву лісогосподарських земель.

Згідно інформації філії «Чортківське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0700 знаходиться в кварталі 74 виділі 14. Вказане підтверджується Проектом організації та розвитку лісового господарства ДП «Чортківський лісгосп» Гусятинське лісництво за інв. №131/01 та планово-картографічними матеріалами, а саме планшетом №7, на якому відображено межі кварталу № 74 виділ 14 (матеріали лісовпорядкування 2014 року), витягом з матеріалів лісовпорядкування Інв № Л-65 та планово-картографічними матеріалами, а саме планшетом № 4, на якому відображено межі кварталу № 74 виділ 12 (лісовпорядккування 2003). На вказаних документах наявні підписи посадових осіб лісовпорядної організації, інвентарний номер.

Окрім того, з`ясовано, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0700 перебуває у межах площі 6,8га у кварталі 74 виділу 14 Гусятинського лісництва ДП "Чортківський лісгосп" на території загальнозоологічного заказника місцевого значення «Коцюбинчики». Матеріалами справи підтверджено, що територію загальнозоологічного заказника місцевого значення "Коцюбинчики", площею 345 га в межах кварталів 68-74 Гусятинського лісництва лісового урочища «Коцюбинчики», відповідно до охоронного зобов`язання №16-49 від 9 квітня 2010 року, передано під охорону ДП "Чортківське лісове господарство", що також вбачається з листа Управління екології та природних ресурсів Тернопільської ОВА від 23.10.2023 № 05.1/1681, картосхеми місця розташування загальнозоологічного заказника місцевого значення «Коцюбинчики».

За приписами ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд» та ст. 43 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Заказник віднесений до природних територій та об`єктів природно-заповідного фонду України (ст. 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд»).

Статтею 100 Лісового кодексу України встановлено, що порядок охорони, захисту, використання та відтворення лісів на землях природно-заповідного фонду визначається відповідно до Закону України «Про природно-заповідний фонд України», цього Кодексу та інших актів законодавства. Лісовий та Земельний Кодекси України, Закон України «Про природно-заповідний фонд України» встановлюють обов`язок використання лісогосподарських земель в межах територій природно-заповідного фонду відповідно до їх цільового призначення з суворим дотриманням вимог щодо збереження таких територій та використання природних ресурсів в їх межах у відповідності до вимог спеціального закону.

Порядком поділу лісів на категорії та виділення особливо захисних лісових ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2007 № 733 встановлено, що ліси залежно від основних виконуваних ними функцій поділяються на такі категорії: 1) ліси природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення; 2) рекреаційно-оздоровчі ліси; 3) захисні ліси; 4) експлуатаційні ліси. Пунктом 5 Порядку № 733 встановлено, що до лісів природоохоронного, наукового, історико-культурного призначення відносяться лісові ділянки, що виконують природоохоронну, естетичну функцію, є об`єктами науково-дослідних робіт на довгочасну перспективу, сприяють забезпеченню охорони унікальних та інших особливо цінних природних комплексів та історико-культурних об`єктів, зокрема: 1) розташовані в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду; 2) розташовані в межах історико-культурних заповідників, меморіальних комплексів, місць, пов`язаних з важливими історичними подіями, охоронних зон пам`яток історії, археології, містобудування та архітектури, монументального мистецтва.

Статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується шляхом: встановлення заповідного режиму; організації систематичних спостережень за станом заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення комплексних досліджень з метою розробки наукових основ їх збереження та ефективного використання; додержання вимог щодо охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду під час здійснення господарської, управлінської та іншої діяльності, розробки проектної і проектно-планувальної документації, землевпорядкування, лісовпорядкування, здійснення оцінки впливу на довкілля; запровадження економічних важелів стимулювання їх охорони; здійснення державного та громадського контролю за додержанням режиму їх охорони та використання; встановлення підвищеної відповідальності за порушення режиму їх охорони та використання, а також за знищення та пошкодження заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення широкого міжнародного співробітництва у цій сфері; проведення інших заходів з метою збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Тобто, наведені вище норми законодавства імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною.

Враховуючи те, що земельна ділянка, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 входить до складу території загальнозоологічного заказника місцевого значення, тому вона віднесена до земель природно-заповідного фонду лісогосподарського призначення, перебуває під особливою охороною, щодо неї встановлений спеціальний порядок вилучення (стаття 150 ЗК України), відтворення і використання, а також обмеження щодо цивільного обороту.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 752/3093/19.

Наведене свідчить про неможливість використання земельної ділянки, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 у сільськогосподарських цілях чи інших цілях відповідно до визначеного цільового призначення (землі запасу), оскільки це суперечитиме меті створення і функціонування заказника та його завданням

У частині 3 статті 2 ГПК України одним з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частини 1 статті 73, частин 1, 3 статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України ).

У статті 79 цього кодексу визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Принцип змагальності (статті 13 ГПК) і принцип рівності сторін (статті 7 ГПК), що пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 86 ГПК).

Суд враховує, що ДП «Тернопільський інститут землеустрою» розроблено плани меж спірних земельних ділянок за кадастровим номером :01:001:0700 та за кадастровим номером :01:016:0001, на яких відображено межі виділу 14 кварталу 74 та виділів 6 та 7 кварталу 60 з відображенням накладки на спірні земельні ділянки, право власності на які зареєстровано за Гусятинською селищною радою як на землі сільськогосподарського призначення.

Наведеним спростовуються заперечення відповідача щодо того, що земельна ділянка за кадастровим номером :01:001:0700 не накладається на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка передана у постійне користування третій особі для ведення лісового господарства. Поданий доказ є більш переконливим аніж заперечення відповідача, що такі ділянки є різними за конфігурацією і не накладаються одна на одну.

За таких обставин, земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0700 незаконно вилучено поза волею належного розпорядника та постійного землекористувача із земель лісогосподарського призначення зі зміною її цільового призначення. Відтак реєстрація права комунальної власності на дану земельну ділянку здійснена з порушенням закону.

За змістом ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати належне йому майно і у добросовісного користувача.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то: обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

У п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц) сформульовано висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності". Вказану правову позицію також підтверджено і в у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.

Отже, належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

При цьому, слід зазначити, що за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.01.2020 у справі №910/1809/18, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, у пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права та були надалі відчужені. Крім того, підстави витребування майна у добросовісного володільця регулюється статтею 388 ЦК України, а не незаконним володільцем, підстави витребування майна від якого унормовано у статті 387 ЦК України".

Отже, посилання відповідача з приводу чинності матеріалів проведеної інвентаризації, технічної документації, наказів про передачу земельних ділянок у комунальну власність та рішення ради про їх прийняття до комунальної власності жодним чином не спростовують того, що право власника є порушеним, відтак вимога витребувати майно з чужого незаконного володіння є законною.

Враховуючи викладене вище, вимоги прокуратури про витребування земельної ділянки, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо земельної ділянки, площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001, то суд відзначає, що за результатами співставлення картографічних даних встановлено, що відповідно до плану меж земельних ділянок, складеного у 2023 році ДП "Тернопільський інститут землеустрою", виходячи з умовних позначень меж земельних ділянок, згідно матеріалів лісовпорядкування, площа даної земельної ділянки лише частково накладається на межі ділянки, якою на праві постійного користування користується лісогосподарське підприємство.

Дана обставина свідчить, що лише частина спірної земельної ділянки є власністю держави, інша її частина належить до земель комунальної власності. Позов прокурором подано на захист права власності.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як підтверджується матеріалами справи, позов заявлено прокурором в інтересах Тернопільської ОВА, а вимоги обґрунтовані порушенням права державної власності на землю. Прокурор просить витребувати на користь держави та у постійне користування спірну земельну ділянку.

Стаття 78 Земельного кодексу України встановлює, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є:

а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності;

б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності;

в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Стаття 83 Земельного кодексу України унормовує, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно зі ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Відповідно до ст. 9 Лісового кодексу України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.

Право комунальної власності на ліси реалізується територіальними громадами безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування.

За нормою ст. 11 Лісового кодексу України право комунальної власності на ліси набувається при розмежуванні в установленому законом порядку земель державної і комунальної власності, а також шляхом передачі земельних ділянок з державної власності в комунальну та з інших підстав, не заборонених законом.

Розмежування земель державної та комунальної власності до 31.12.2012року здійснювалось на підставі Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 5 лютого 2004 року №1457-IV, який втратив чинність на підставі на підставі Закону №5245-VI від 06.09.2012.

На сьогодні, питання розмежування земель державної і комунальної власності унормовано Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI, пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень якого унормовано, що у державній власності залишаються: розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

З огляду на наведений пункт Розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 06.09.2012 № 5245-VI суд приходить до висновку, що земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Чортківський лісгосп», площі та конфігурації яких, відповідно до п. 5 Розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджуються планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, є земельними ділянками державної форми власності у межах, підтверджених матеріалами лісовпорядкування.

Між тим, як уже було зауважено, спірні земельні ділянки лише частково накладаються на землі лісогосподарського призначення, що перебували у постійному користуванні ДП «Чортківський лісгосп», тому вимога про повернення усієї спірної земельної ділянки у власність держави порушуватиме право комунальної власності Ради на частину земельної ділянки, а часткове її повернення неможливе у зв`язку з її сформованістю як єдиного об`єкта цивільних прав. Відповідно, зобов`язати відповідача повернути частину сформованої земельної ділянки на користь Тернопільської ОВА як того вимагає прокурор, у даному випадку буде неправомірним, а здійснити її поділ неможливо.

Аналогічний висновок з цього приводу викладено у пунктах 45, 46 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі №916/1750/22 щодо повернення державі земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка входить до складу сформованої земельної ділянки більшої площі, менша частина якої має інше (сільськогосподарське) цільове призначення, право комунальної власності на яку було зареєстровано за сільською радою.

Отже, у цьому випадку вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння не є належним способом захисту права, оскільки ОВА не є власником тієї частини земельної ділянки, що належить відповідачу і не накладається на таку земельну ділянку.

Зважаючи на встановлену обставину часткового накладення спірної земельної ділянки, загальною площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001, на земельну ділянку лісогосподарського призначення, яка перебуває в постійному користуванні ДСГП "Ліси України", суд ураховуючи зазначений вище правовий висновок Верховного Суду, з метою недопущення порушення права комунальної власності Селищної ради на іншу частину спірної земельної ділянки, вважає, що за даних обставин відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про її витребування з незаконного володіння Ради.

Щодо вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням усіх речових прав на них та їх обтяжень із закриттям Розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Нормами ч. ч. 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

За визначенням ст.1 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою - затверджені в установленому порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель тощо.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Частиною 6 ст.21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є, зокрема, невідповідність поданих документів вимогам законодавства, а також знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Згідно з ч. 6. ст.16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Частиною 4 ст.25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Пунктом 50 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 передбачено, що Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки.

Згідно з п. 57 вказаного Порядку Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 1562 цього Порядку.

З огляду на викладене, єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації разом із скасуванням рішення органу державної виконавчої влади, яким затверджено документацію на підставі якої сформовано відповідну земельну ділянку.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.12.2023 у cправі №916/1517/22.

Враховуючи особливу цінність земель лісогосподарського призначення та територій природно-заповідного фонду, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, суд вважає, що ефективне поновлення порушеного права можливе шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням, яке не відповідає цільовому призначенню земель лісогосподарського призначення, адже, у випадку скасування судом державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України вона припинить своє існування як об`єкт цивільних прав і, відповідно, впливає на припинення прав особи, за якою зареєстроване таке право.

Застосування конкретного способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справі № 910/3009/18, від 19.01.2021 року у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі № 910/2861/18, від 19.10.2022 року у справі № 910/14224/20).

Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

При обранні ефективного способу захисту щодо спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення слід враховувати, що її вибуття з державної власності супроводжувалося незаконною зміною цільового призначення, що зумовлює необхідність заявлення позовної вимоги, спрямованої на скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, з урахуванням неправомірності державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, площею 3,3142га за кадастровим номером :01:001:0700 на землях лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДГСП «Ліси України», то відповідно до положень статей 20, ч. 13 ст. 79-1, ст. 83, 122, 141, 142, 149 ЗК України та на підставі ст. 16 Цивільного кодексу України, в даному випадку належним додатковим способом захисту інтересів держави є також заявлення вимоги про скасування у Державному земельному кадастрі державної реєстрації цієї земельної ділянки.

З приводу земельної ділянки площею 0,6000га за кадастровим номером :01:016:0001, то оскільки вона частково відноситься до земель лісогосподарського призначення, тому не можливим є ухвалення рішення про скасування державної реєстрації частини земельної ділянки, відповідно в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Щодо вимоги про припиненням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо спірних земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям Розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.

За змістом ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на земельну ділянку проводиться виключно за наявності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку.

Отже, державна реєстрація набуття/припинення речового права на земельну ділянку проводиться виключно на сформовану земельну ділянку, відомості щодо якої внесені до Державного земельного кадастру,

Відповідно до абзаців 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 22.07.2023, тобто на час звернення з позовом) у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 7 статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини 7 статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.

Таким чином, зазначеною нормою закону допускаються такі окремі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи, а саме: 1) скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; 2) визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; 3) скасування державної реєстрації прав, тоді як правовими наслідками застосування таких способів захисту є припинення речового права, зареєстрованого за останнім набувачем на підставі скасованого судом незаконного рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, та подальше повернення відповідних речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, тобто на користь попереднього набувача речового права, якщо останній звісно раніше реєстрував за собою відповідне речове право.

Суд зауважує, що положення абзаців 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 22.07.2023) послідовно узгоджуються з нормами пунктів 4, 5 частини 1 статті 14 цього Закону (в цій же редакції), відповідно до яких розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки; набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.

Отже, виходячи з системного аналізу змісту зазначених норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у редакції, чинній з 22.07.2023), правовим наслідком набрання законної сили судовим рішенням, яким зокрема скасовується державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, є закриття державним реєстратором відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке (закриття розділу) відбувається в разі неможливості повернення відповідних речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, а саме на користь попереднього набувача речового права, якщо існує запис про право такого набувача.

Внаслідок задоволення віндикаційного позову вирішується спір про право, адже рішення суду є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, позовні вимоги про припинення усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо спірних земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям Розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи не приведуть до відновлення порушених прав та інтересів власника землі.

Щодо вимоги про витребування земельних ділянок у постійне користування лісогосподарського підприємства, то слід зазначити, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава розглядається як поведінка держави у відповідних цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах.

Стаття 23 Закону України «Про прокуратуру» врегульовує питання представництва інтересів держави прокурором у суді, не передбачає здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних підприємтсв. При цьому, положення даної статті мають застосовуватись з урахуванням абз. 1 ч. 3 цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Отже, у контексті ч. 2 ст. 19 Конституції відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором (окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній) не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

З урахуванням зазначеного, у даному випадку у прокурора відсутні підстави заявляти вимогу про витребування у постійне користування земельних ділянок на користь ДП «Ліси України».

При таких обставинах, дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог прокурора у повному обсязі.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, наведеного учасниками справи.

Щодо інших аргументів позивача, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників даної справи позиція суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Також у справі «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Призначення обґрунтованого рішення, зокрема полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99, п.30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ (наприклад, «Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України» та ін.).

У даній справі судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному розумінні, а зроблені в процесі розгляду даного господарського спору заяви не спростовують обставин, встановлених на підставі наявних у справі доказів.

Розподіл судового збору.

Керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, визначеними статтею 129 ГПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений прокуратурою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 11, 42, 46, 50, 53, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 195, 216, 219, 220, 222, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Витребувати з чужого незаконного володіння Гусятинської селищної ради (провулок Героїв Майдану, будинок, 1, селище міського типу Гусятин Тернопільської області, ідентифікаційний код 04396391) на користь держави в особі Тернопільської обласної державної адміністрації (вулиця Грушевського, будинок, 8, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 00022622) земельну ділянку, площею 3,3142га за кадастровим номером :01:001:0700.

3. Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки, площею 3,3142 га за кадастровим номером :01:001:0700 з цільовим призначенням 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам», категорія земель - землі сільськогосподарського призначення).

4. Стягнути з Гусятинської селищної ради (провулок Героїв Майдану, будинок, 1, селище міського типу Гусятин Тернопільської області, ідентифікаційний код 04396391) на користь Тернопільської обласної прокуратури (вулиця Листопадова, будинок, 4, місто Тернопіль, ідентифікаційний код 02910098) 4569грн 60коп. в повернення сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повне судове рішення складено 21.03.2025.

Суддя Н.О. Андрусик