ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2778/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024, повний текст складено 13.12.2024

у справі №916/2778/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2

про стягнення 2051745,92 грн заборгованості,

суддя суду першої інстанції: С.Ф. Гут

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Довженка 2 про стягнення 2051745,92 грн заборгованості, з яких: 1342050,00 грн основного боргу, 183975,25 грн пені, 85104,07 грн 3% річних та 440616,60 грн інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ОСББ ДОВЖЕНКА 2 спожито впродовж жовтня-грудня 2021 природний газ за відсутності укладеного договору із відповідним постачальником, внаслідок чого відповідача включено до портфеля постачальника останньої надії та віднесено спожитий газ до об`ємів, поставлених позивачем, однак відповідачем своїх зобов`язань із своєчасної та остаточної оплати вартості поставленого природного газу не виконано.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ДОВЖЕНКА 2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ НАФТОГАЗ УКРАЇНИ 1043936,54 грн основного боргу, 15157,30 грн пені, 65365,32 грн 3% річних, 338123,22 грн інфляційних нарахувань та 19187,96 грн витрат зі сплати судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд вказав, що оскільки списання кредиторської заборгованості за природний газ, спожитий у жовтні-листопаді 2021 року, з ресурсу постачальника останньої надії прямо передбачене Законом №2479-IX, який набрав чинності 19.08.2022, і на момент набранням ним чинності за ОСББ ДОВЖЕНКА 2 обліковувалася заборгованість за спожитий впродовж жовтня-листопада 2021 року природний газ, то ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ зобов`язаний здійснити списання кредиторської заборгованості за природній газ, спожитий впродовж жовтня-листопада 2021 року, з реєстру постачальника останньої надії в обсязі, що перевищує вартість природнього газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі грн за 1 000 куб.м, в силу приписів вищевказаного Закону.

Враховуючи викладене, суд вказав, що позов ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ про стягнення з ОСББ ДОВЖЕНКА 2 основного боргу підлягає частковому задоволенню у сумі 1043936,54 грн.

При цьому, враховуючи часткове задоволення позову про стягнення суми основного боргу, місцевий господарський суд здійснив власний розрахунок за допомогою Інформаційно-правової системи Прецедент в межах заявлених позивачем періодів та сум, та встановив наявність в нього права на пред`явлення вимог про стягнення з відповідача 151571,29 грн пені, 65365,32 грн 3% річних та 338123,22 грн інфляційних нарахувань.

При цьому, щодо вимог про стягнення пені суд зазначив, що, приймаючи до уваги те, що матеріали даної справи не містять жодних доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану та господарської діяльності ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ , та/або доказів настання негативних наслідків та понесення останнім збитків саме в результаті порушення ОСББ ДОВЖЕНКА 2 умов Типового Договору, те, що останній утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, те, що кошти на рахунок Об`єднання потрапляють шляхом їх сплати мешканцями, що є загальновідомими обставинами, з метою дотримання принципів справедливості, добросовісності та розумності господарський суд реалізуючи дискреційні повноваження зменшує належну до стягнення суму пені до 15157,30 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржник зазначає, що у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.09.2021 по 31.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем. Зі сторони позивача всі умови Договору були виконані наданий природний газ, направлені поштовим зв`язком Типовий договір, акти та рахунки за спожитий природній газ.

Скаржник вказує, що обов`язок щодо оплати за отриманий природний газ у відповідача настав задовго до набрання сили Законом України №2479. Таким чином, судом не в повному обсязі досліджені всі надані докази та неправомірно застосовано до відповідача умови Закону №2479, що призвело до зменшення основної заборгованості, пені, трьох проценті річних та інфляційних втрат на користь відповідача

Окремо апелянт зазначає, що сторони, укладаючи договір постачання природного газу за взаємною згодою визначили його умови на власний розсуд, з урахуванням примірного договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, що не суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, сторонами не заперечується, що позивачем в повному обсязі виконано умови договору, а відповідачем взагалі не здійснено таке виконання зі свого боку та не сплачено весь обсяг поставленого позивачем газу, тобто відповідачем здійснено ряд дій, які свідчать про схвалення спірного договору, а відповідно і прийняття на себе зобов`язання щодо порядку та умов проведення розрахунків та відповідальність за невиконання або неналежне виконання цих умов договору.

Відповідно до протоколу щодо неможливості автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 автоматичний розподіл не відбувся у зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І.Колоколова, суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/2778/24. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Газопостачальна компанія ,,Нафтогаз України на рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 у справі №916/2778/24 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Одеської області.

28.01.2025 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/2778/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою. Встановлено відповідачу строк до 20.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 20.02.2025 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної призначено на 20.03.2025 об 11:30 год.

19.03.2025 від відповідача надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги.

Розглянувши вказані письмові пояснення, колегія суддів у судовому засіданні 20.03.2025 залишила їх без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 263 ГПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 07.02.2025 судом встановлено відповідачу строк до 20.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу.

За змістом частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Колегія суддів зазначає, що подані відповідачем письмові пояснення за своїм змістом є відзивом на апеляційну скаргу, який подано з пропуском встановленого судом строку та без клопотання про продовження такого строку, а відтак вказані письмові пояснення (відзив) залишаються судом без розгляду.

У судове засідання 20.03.2025 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

Відповідно до пункту 1.1 типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2501, (Типовий Договір) типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу постачальником останньої надії (далі Постачальник).

Умови цього Договору розроблені відповідно до Закону України Про ринок природного газу та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (Правила постачання), та є однаковими для всіх споживачів України (пункт 1.2 Типового Договору)

Цей Договір є договором приєднання. При укладенні цього Договору зі Споживачем ураховуються вимоги статей 205,633,634,641,642 Цивільного кодексу України та укладення відбувається шляхом публічної оферти Постачальника та її акцептування Споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей Договір вважається укладеним зі Споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 1.3 Типового Договору).

Терміни, що використовуються в цьому Договорі, мають такі значення: ЕІС-код - персональний код ідентифікації Споживача як суб`єкта ринку природного газу, присвоєний йому в установленому порядку Оператором ГРМ/Оператором ГТС (для прямих споживачів), до газових мереж якого підключений об`єкт Споживача (пункт 1.4).

За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором (пункт 2.1).

Постачання природного газу Споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 3.1).

Період безперервного постачання природного газу Постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу Споживачу Постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (пункт 3.3).

Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою Постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається Постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для Сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення Постачальником на власному сайті (пункт 4.1).

Об`єм (обсяг) постачання природного газу Споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.2).

Постачальник зобов`язаний надати Споживачу рахунок на оплату природного газу за цим Договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між Постачальником і Споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо якщо Сторонами це окремо обумовлено) (пункт 4.3).

Споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий Постачальником відповідно до пункту 4.3 цього Договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (пункт 4.4).

У разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 4.5).

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством (пункт 8.1).

Цей Договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу Споживачу в Реєстрі споживачів Постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу Постачальником (пункт 11.1).

Протягом строку дії Договору Споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей Договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС).

Цей Договір достроково припиняється між Споживачем, яким є оператор газорозподільної системи, та Постачальником на наступну газову добу після виключення оператора газорозподільної системи з реєстру споживачів Постачальника на інформаційній платформі Оператора ГТС з підстав, визначених Кодексом ГТС (пункт 11.3)

Усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача (пункт 11.5).

Типовий Договір містить підписи представників сторін та проставлені печатки контрагентів.

Положеннями статуту ОСББ ДОВЖЕНКА 2, затвердженого рішенням загальних зборів від 25 листопада 2016 року (протокол № 3) встановлено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою, комфортного проживання (перебування) користувачів житлових та нежитлових приміщень, зниження витрат і втрат ресурсів на утримання спільного майна і на споживання житлово-комунальних послуг, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення (пункт 1 розділу ІІ).

Відповідно до довідки АТ ОДЕСАГАЗ споживачу ОСББ ДОВЖЕНКА 2 присвоєно ЕІС-код 56XQ0012R43W00I.

АТ ОДЕСАГАЗ як оператором ГРМ повідомлено 02.11.2021 ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ про реєстрацію споживача із ЕІС-код 56XQ0012R43W00I в Реєстрі споживачів постачальника останньої надії.

ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ виставлено ОСББ ДОВЖЕНКА 2 рахунок на оплату № 22730 загальною вартістю 33254,16 грн з ПДВ за спожитий впродовж 01-09.10.2021 природний газ загальним обсягом 2,77100 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 13659 з аналогічними показниками спожитого впродовж вересня 2021 року природного газу надіслано ОСББ ДОВЖЕНКА 2 07.10.2021. При цьому акт приймання-передачі природного газу підписано представником ОСББ ДОВЖЕНКА 2.

ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ виставлено ОСББ ДОВЖЕНКА 2 рахунок на оплату № 26431 загальною вартістю 184039,84 грн з ПДВ (+ 33254,16 грн заборгованості станом на 01.10.2021) за спожитий впродовж 01.10.2021-10.11.2021 природний газ загальним обсягом 4,39600 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 15552 з аналогічними показниками спожитого впродовж 01-31.10.2021 природного газу надіслано ОСББ ДОВЖЕНКА 2 16.11.2021.

ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ виставлено ОСББ ДОВЖЕНКА 2 рахунок на оплату № 30374 загальною вартістю 181569,06 грн з ПДВ (+ 184039,84 грн заборгованості станом на 01.11.2021) за спожитий впродовж 01.11.2021-10.12.2021 природний газ загальним обсягом 4,69100 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 21192 з аналогічними показниками спожитого впродовж 02.11.2021-30.11.2021 природного газу надіслано ОСББ ДОВЖЕНКА 2 12.12.2021.

ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ виставлено ОСББ ДОВЖЕНКА 2 рахунок на оплату № 2616 загальною вартістю 976511,00 грн з ПДВ (+ 365608,90 грн заборгованості станом на 01.12.2021) за спожитий впродовж 01.12.2021-12.01.2022 природний газ загальним обсягом 18,00300 тис.м.куб. Вказаний рахунок на оплату разом із актом приймання-передачі природного газу № 31977 з аналогічними показниками спожитого впродовж 01-31.12.2021 природного газу надіслано ОСББ ДОВЖЕНКА 2 11.01.2022.

14 червня 2023 року ОСББ ДОВЖЕНКА 2 звернулось до ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ із листом, в якому просить надати інформацію про заборгованість для вирішення відповідного питання на загальних зборах.

07 липня 2023 року ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ надано відповідь на звернення ОСББ ДОВЖЕНКА 2 (від 14.06.2023), в якій зазначає, що укладений між сторонами публічний Договір (Типовий Договір) є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань.

ОСББ ДОВЖЕНКА 2 отримано вимогу ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ від 27.09.2023, в якій останній посилається на споживання першим природного газу на умовах типового договору постачання природного газу постачальником останньої надії, у зв`язку із чим пропонує здійснити оплату вартості спожитого природного газу загальною вартістю 1342050,00 грн.

ОСББ ДОВЖЕНКА 2 складено листи до ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ, в яких посилаючись на приписи Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ, просить повідомити про можливість реструктуризації залишку боргу а також здійснити перерахування у відповідності до наведеного Закону.

12 грудня 2023 року та 25 грудня 2023 року ОСББ ДОВЖЕНКА 2 отримано супровідні листи ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ стосовно повторного надсилання актів приймання-передачі природного газу № 15552, 21192, 31977 та рахунків на оплату № 26431, 30374, 2616.

14 лютого 2024 року ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ звернулось до ТОВ ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ із адвокатським запитом, в якому просить надати інформацію стосовно фактичних обсягів споживання природного газу споживачами, внесеними до Реєстру споживачів постачальника останньої надії, до кола яких входить ОСББ ДОВЖЕНКА 2 (ЕІС-код 56XQ0012R43W00I) з 01.09.2021 року.

20 лютого 2024 року ТОВ ОПЕРАТОР ГАЗОТРАНСПОРТНОЇ СИСТЕМИ УКРАЇНИ у відповідь на вищенаведений адвокатський запит ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ представлено інформацію, відповідно до якої в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56XQ0012R43W00I закріплений за постачальником останньої надії ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ, зокрема у періоди 07.09.2021-31.10.2021 та 02.11.2021-31.12.2021, обсяг спожитого споживачем (ЕІС-код 56XQ0012R43W00I) природного газу становить 2771 м.куб впродовж вересня 2021, 4396 м.куб впродовж жовтня 2021, 4691 м.куб впродовж листопада 2021, 18003 м.куб впродовж грудня 2021, який внесений в алокацію постачальника останньої надії ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ.

21 травня 2024 року ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ надано відповідь на звернення ОСББ ДОВЖЕНКА 2 (від 01.05.2024), в якій посилається на те, що положення Прикінцевих та Перехідних положень Закону України від 29.07.2022 № 2479-ІХ мають ретроспективний характер, а механізм компенсації не передбачено. Повідомляє, що питання врегулювання заборгованості окремих ОСББ вирішується в судовому порядку.

Відповідно до представленої ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ виписки по банківському рахунку ОСББ ДОВЖЕНКА 2 20.10.2021 сплачено 33254,16 грн із призначення платежу Сплата за природний газ згідно рахунку № 22730 від 09.10.2021….

Відповідно до представленого ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ розрахунку заборгованості ОСББ ДОВЖЕНКА 2 станом на 29.02.2024 її розмір становить 2051745,92 грн, з яких 1342050,00 грн вартості природного газу спожитого у жовтні-грудні 2021, 183975,25 грн пені, 85104,07 грн 3% річних та 440616,60 грн інфляційних нарахувань, нарахованих у зв`язку із відсутністю своєчасної оплати.

ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ, посилаючись на несплату вартості спожитого природного газу, просить стягнути з ОСББ ДОВЖЕНКА 2 2051745,92 грн заборгованості, з яких 1342050,00 грн основного боргу, 183975,25 грн пені, 85104,07 грн 3% річних та 440616,60 грн інфляційних нарахувань, у зв`язку із споживання природного газу впродовж жовтня-грудня 2021.

Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи Прикінцевих та перехідних положень Закону №2479-ІХ, позов задовольнив частково, при цьому, зменшивши розмір заявленої до стягнення пені.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Як встановлено судом, між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії, з огляду на те, що ОСББ ДОВЖЕНКА 2 не представлено до матеріалів справи укладеного договору на поставку природного газу впродовж спірних періодів та не спростовано факту споживання заявленого обсягу природного газу.

Частинами 1 та 2 статті 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 714 ЦК України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини 1 статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В свою чергу частини 1-3 статті 692 ЦК України передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України Про ринок природного газу постачальник останньої надії визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Відповідно до статті 11 Закону України Про ринок природного газу з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій з Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів. Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу постачальником останньої надії здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником останньої надії може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником останньої надії є публічним. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України Про ринок природного газу, споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Статтею 15 Закону України Про ринок природного газу встановлено, що договір постачання між постачальником останньої надії і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу. Постачальник останньої надії визначається Кабінетом Міністрів України строком на три роки за результатами конкурсу, проведеного у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Постачальник останньої надії постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником останньої надії. Після закінчення цього строку постачальник останньої надії зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник останньої надії має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником останньої надії, відповідно до типового договору постачання постачальником останньої надії.

При цьому ТОВ ГК „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ як Постачальником доведено виконання належим чином взятих на себе обов`язків за Типовим договором та поставку ОСББ ДОВЖЕНКА 2 природного газу впродовж спірного періоду обсягом 4,39600 тис.м.куб. у жовтні 2021 (01-31.10.2021), 4,69100 тис.м.куб у листопаді 2021 (02-30.11.2021) та 18,003 тис.м.куб. у грудні 2021 (01-31.12.2021).

Отже, відповідачем порушено зобов`язання за спірним договором в частині оплати вартості спожитого природного газу.

Між тим, відповідно до абзацу 3 частини 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2479-ІХ, непогашена на день набрання чинності цим Законом кредиторська заборгованість об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку або іншої уповноваженої співвласниками відповідно до законодавства особи, яка шляхом самозабезпечення утримує системи автономного теплопостачання багатоквартирного будинку, що належать співвласникам на праві спільної сумісної власності у багатоквартирному будинку, в їхніх інтересах укладає договір про постачання природного газу для роботи газових котелень (дахових, прибудованих та/ або таких, що розташовані на прибудинковій території) для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку, за природний газ, спожитий у жовтні - листопаді 2021 року з ресурсу постачальника останньої надії, підлягає списанню в обліку такого постачальника з дня набрання чинності цим Законом в обсязі, що перевищує вартість природного газу, придбаного за ціною 7,42 тисячі гривень за 1000 метрів кубічних.

Колегія суддів зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за спожитий відповідачем природний газ у період з жовтня по грудень 2021.

Враховуючи викладене, Закон №2479-ІХ підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, про що правильно виснував суд першої інстанції. При цьому, застосування вказаного закону на непогашену заборгованість, що виникла у період з жовтня по листопад 2021, прямо передбачено його приписами, а відтак доводи скаржника у цій частині апеляційним господарським судом відхиляються.

Відтак, вартість спожитого природного газу відповідачем у даній справі складає 1043936,54 грн відповідно до здійсненого розрахунку суду першої інстанції. Колегія суддів, перевіривши вказаний розрахунок, а також розрахунок 3%, інфляційних втрат та пені, зазначає про його арифметичну правильність, з огляду на що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Крім цього, з приводу зменшення розміру заявленої до стягнення пені колегія суддів зазначає наступне.

Правовідносини із застосування неустойки (штрафних санкцій) за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, правила її застосування, умови зменшення її розміру врегульовані положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною першою статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За частиною другою статті 233 Господарського кодексу України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічні положення також містить частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, положення якої надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру штрафних санкцій з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення.

При цьому, Південно-західний апеляційний господарський суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №918/116/19.

Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі №910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити

У цих висновках Південно-західний апеляційний господарський звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).

У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки колегія суддів виходить з такого.

Положеннями статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті Цивільного кодексу України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Верховний Суд неодноразово вказував, що принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 Господарського кодексу України).

За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках колегія суддів звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №920/1013/18, від 26.03.2020 у справі №904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Разом з тим, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України, стаття 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Крім цього категорії значно та надмірно, які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України та в статті 233 Господарського кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №916/878/20).

Колегія суддів зауважує, що визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

За таких обставин, враховуючи, що головною метою неустойки є стимулювання боржника до належного виконання основного зобов`язання і не лише майновий стан боржника може бути підставою для зменшення штрафних санкцій, враховуючи важливість збереження господарської діяльності відповідача, статус відповідача як об`єднання співвласників, приймаючи до уваги відсутність доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору, притримуючись принципу справедливого балансу інтересів сторін, беручи до уваги запровадження на всій території країни воєнного стану, періодичних ракетних обстрілів, що вочевидь призводить до численних руйнувань промислових та цивільних об`єктів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 вказав, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

Апеляційний суд вважає, що зменшення розміру пені забезпечує дотримання балансу інтересів сторін та принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Визначення розміру, на який зменшуються нараховані штрафні санкції, є суб`єктивним правом суду, і в даному випадку ним було дотримано принцип розумного балансу між інтересами сторін та враховані обставини справи.

Отже, висновок Господарського суду Одеської області про зменшення пені ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судовій практиці.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом було надано скаржнику вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за її подання та розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Газопостачальна компанія Нафтогаз України залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 по справі №916/2778/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.03.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький