РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.03.2025Справа № 910/601/25

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Адам Компані»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясмін С»

про стягнення 285.742,89 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

17.01.2025 до Господарського суду міста Києва через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ясмін С» про стягнення 285.742,89 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору про співпрацю щодо виробництва товарів з використання знака для товарів і послуг № 2224 від 18.07.2018, позивачем було виготовлено товар у повному обсязі відповідно до трьох заявок від 20.06.2020. Позивач повідомляв відповідача про виготовлення товару згідно замовлень від 20.06.2020 засобами телефонного зв`язку, вимогою/претензією № 47/1/1 від 09.12.2020, листами № 47/1/1 від 23.12.2020, № 49/1/1 від 30.12.2020. Відповідно до п. 4.5 договору замовник зобов`язується забрати товар зі складу виробника не пізніше ніж через 30 календарних днів після його виготовлення. Вимогу/претензією № 47/1/1 від 09.12.2020 відповідач отримав електронною поштою 11.12.2020, тобто товар мав бути забраний не пізніше 10.01.2021. Однак, відповідач товар забрав частково, що підтверджується видатковими накладними № 526 від 08.07.2020, № 716 від 02.09.2020, №№ 620, 621 від 03.08.2020, №№ 639, 640 від 07.08.2020. Оскільки граничний строк на вивіз товару закінчився 10.01.2021, то оплату виготовленого товару відповідач повинен був здійснити до 19.02.2021 включно. Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 285.742,89 грн, з яких 166.204,92 грн основного боргу, 100.044,18 грн інфляційних втрат та 19.493,79 грн 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 відкрито провадження у справі № 910/601/25 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою встановлено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та доказів направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 23.01.2025 було надіслано відповідачу в його електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», яка отримана останнім 23.01.2025 о 18:05 год., що підтверджується наявним у справі повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи, а тому відповідач мав подати відзив на позов у строк до 10.02.2025 включно.

12.02.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (поданий до відправлення до поштового відділення зв`язку 07.02.2025), відповідно до якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що відповідач не замовляв товар у зазначеній позивачем кількості - 25946 пляшок, відповідно й не підписував та не надавав підписані замовлення позивачу, у зв`язку з чим просить суд витребувати оригінали замовлення для огляду та ймовірної почеркознавчої експертизи підпису/печатки відповідача, якщо такий буде присутній на замовленнях. Відповідач зазначає, що замовлений товар у кількості 7980 пляшок не отримував, незважаючи на листи-претензії (№ 01/12-20-01 від 01.12.2020, № 28/12-20-01 від 28.12.2020). Зазначає, що якби у позивача зберігався на складі товар, який він намагався передати відповідачу він би протягом 3 років неодноразово звертався б до відповідача, або з вимогою про вилучення товару або з вимогою про сплату. За умовами п. 5.5 договору термін придатності товару в момент його передачі не повинен перевищувати 30 днів від дати виготовлення товару. Позивачем не підтверджено дату виробництва товару, відповідно відсутнє підтвердження обов`язку відповідача прийняти такий товар. Вважає, що позивачем не виконано вимоги пунктів 7.1 та 7.3 договору, зокрема ані заявка на перевезення не складалася, ані накладні не передавались відповідачу. Отже позивачем не було передано товар у розпорядження відповідача та відповідно умови статті 664 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані у даному випадку.

14.02.2025 від позивача до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що відповідач направив позивачу три заявки на електронну пошту одним листом від 20.07.2020, дані заявки не містять підпису та печатки відповідача, тому твердження про необхідність проведення почеркознавчої експертизи є незрозумілим. Окрім того, у листі від 20.07.2020 містяться заявки, по яких відповідач частково забрав товар на підставі направлених у такий же спосіб (електронною поштою без підпису) замовлень на поставку (додавалися до позовної заяви), тому спростування дійсності заявок на розлив суперечить усім наступним діям відповідача і діловій практиці, яка склалася між сторонами у межах виконання договору № 2224 від 18.07.2018. Позивача неодноразово звертався до відповідача з вимогою забрати замовлений товар, оплатити такий товар (вимога-претензія № 47/1/1 від 09.12.2020, лист № 47/1/1 від 23.12.2020, лист № 49/1/1 від 30.12.2020, претензія № 03/01 від 03.01.2025). Таким твердженням відповідач перекладає свій обов`язок щодо належного виконання договору, а саме своєчасно забрати товар на умовах передбачених договором на позивача. Позивач повністю виконав свої обов`язки згідно договору і розраховував на таке ж належне виконання обов`язків відповідачем. Звертає увагу, що відповідно до п. 4.5 договору замовник зобов`язується забрати товар зі складу виробника не пізніше ніж через 30 (тридцяти) календарних днів після його виготовлення. Якщо замовник порушує цей пункт договору, то умова, зазначена у пункті 5.5 цього договору втрачає свою силу. Якщо відповідач хотів ознайомитися із датою виробництва товару, то він міг самостійно ознайомитися з нею під час виконання свого обов`язку щодо прийняття товару від позивача та, у разі наявності, зазначити всі свої зауваження.

04.03.2025 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких зазначає, що твердження відповідача про те, що якщо відповідач пише в листі у 2020 році, що рецептура ТМ «4U» не погоджена то це означає, що дана торгова марка була їм замовлена, не витримують жодної критики, виходячи хоча б з того, що ще тоді - більше 3 років тому назад, відповідач вже зазначав, про не замовлення ним товару даної ТМ. а інформація про склад товару, який позивач бажав відвантажити могла бути отримана, як з телефонних переговорів, так і з електронної переписки, що жодним чином не підтверджує наявність підписаних відповідачем замовлень товару. Зауважує, що відповідно до п. 8.1. договору оплата повинна бути здійснена протягом 40 (сорока) календарних днів: «при наданні виробником, належним чином оформлених товарних накладних, протягом 3 календарних днів з дати поставки товару, зазначеної в транспортній накладній». Такі накладні та/або замовлення не складалися, товар позивач не передавав відповідачу (а відповідач не замовляв у позивача дану кількість товару) незважаючи на численні вимоги відповідача передати товар.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

18.07.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» (позивач, виробник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ясмін С» (відповідач, замовник) укладено договір про співпрацю щодо виробництва товарів з використанням знака для товарів і послуг № 2224 (далі - договір).

Відповідно до п. 2.1 договору сторони дійшли згоди спільно співпрацювати в сфері виробництва і поставки продовольчих товарів під знаками для товарів і послуг: ТМ « 4 Life» (далі - торгова марка).

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість товару, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 166.204,92 грн та за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання позивачем нараховані 100.044,18 грн інфляційних втрат та 19.493,79 грн 3% річних.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно п. 13.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018.

Додатковою угодою № 1 від 25.12.2018 сторонами внесено зміни до п. 13.1 договору та встановлено строк дії договору до 31.12.2019.

Додатковою угодою від 25.12.2019 сторонами п. 13.1 договору викладено в новій редакції: даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020. При цьому, дія даного договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до дати його закінчення від будь-якої із сторін не надійде письмових заяв щодо припинення його дії, або зміни його умов.

Доказів того, що однією із сторін виявлено небажання продовжувати договірні правовідносини сторонами не подано, а отже договір є продовженим.

Згідно з п. 2.2 договору на виконання пункту 2.1 договору замовник дозволяє виробникові використовувати, виключно з метою даного договору, торгову марку, а виробник зобов`язується виготовляти, упаковувати і маркувати, узгоджені сторонами товари під торговельною маркою (далі - товар), при цьому використовуючи торгову марку виключно в цілях даного договору. Використання виробником торгової марки замовника ніякої окремої економічної вигоди виробникові не принесе, в зв`язку з чим, оплата за використання торговельної марки виробником не провадиться.

Відповідно до п. 2.3 договору загальна кількість товару за весь період дії даного договору формується замовником на підставі Специфікації на виробництво товару (додаток № 1). Погоджений обсяг виробництва формується на підставі замовлень замовника.

Згідно з п. 2.4 договору виробник зобов`язується надати і узгодити із замовником калькуляцію на кожен вид товару (додаток № 1). Підсумкова ціна товару (з урахуванням ПДВ), зазначена в калькуляції на товар, повинна відповідати ціні товару (з урахуванням ПДВ), зазначеної в Специфікації на поставку товару (додаток № 4).

Як зазначалось вище предметом договору є співпраця сторін в сфері виробництва і поставки продовольчих товарів під знаками для товарів і послуг: ТМ « 4 Life».

21.09.2018 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life».

25.02.2019 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 2, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life».

05.08.2019 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 2/1, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

01.10.2019 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 3, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

01.11.2019 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 4, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

27.03.2020 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 5, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4 Life» та ТМ «Субота» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

20.08.2020 сторонами підписано Специфікацію на поставку товару № 6, відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо виробництва і поставки товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4U» (вказавши ціну при умові самовивозу та ціну з доставкою).

Відповідно до п. 3.1 договору замовник передає виробникові рецептуру товару і матриці для виготовлення тари, в яку буде розливатися товар. Дана передача фіксується підписаними сторонами відповідними актами про приймання-передачу. Виробник самостійно замовляє етикетку товару з інформацією, необхідної відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативних документів, ТУ, ДСТУ, ГОСТів. Інформація, нанесена на пакувальному матеріалі, повинна бути перевірена і затверджена виробником і замовником, підписана відповідальною особою виробника, скріплена печаткою та передана замовнику. Зміни змісту інформації нанесеної на пакувальному матеріалі, можуть вноситися виробником до затвердження макету. Необхідні для виробництва товару рецептури, ТУ, ГОСТи, ДСТУ (додатки до договору), є невід`ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 3.2 договору виробник зобов`язується розробити і затвердити у замовника Паспорт товару (додаток № 3). Без узгодженого Паспорту товару виробник не має право виготовлювати і передавати замовнику товар.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем, що 20.07.2020 директором відповідача Сергієм Яценко з електронної пошти «» на електрону пошту позивача «» було надіслано три заявки від 20.06.2020.

Позивачем до позовної заяви подано наступні замовлення розливу ТОВ «Ясмін С» від 20.06.2020 на загальну кількість 54400 пляшок:

ТМ «Субота»

зі смаком кавуна 3400 пляшок;

зі смаком апельсину 2280 пляшок;

зі смаком мультифрукт 3420 пляшок.

ТМ « 4 Life»

зі смаком кавуна 6780 пляшок;

зі смаком ананасу 6800 пляшок;

зі смаком апельсину 4520 пляшок;

зі смаком мультифрукт 6780 пляшок.

ТМ « 4U»

зі смаком Pink 6800 пляшок;

зі смаком Green 6800 пляшок;

зі смаком Blue 6800 пляшок.

Як зазначає відповідач та вбачається з матеріалів справи наведені замовлення не підписані та не скріплені печаткою ТОВ «Ясмін С».

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями ст. 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Пунктом 4.5 договору сторони дійшли згоди, що замовник зобов`язується забрати товар зі складу виробника не пізніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів після його виготовлення. Якщо замовник порушує цей пункт договору, то умова, зазначена у пункті 5.5 цього договору втрачає свою силу.

Пункт 5.5 договору визначає, що термін придатності товару в момент передачі його замовнику не повинен перевищувати 30 (тридцять) діб від дати виготовлення товару.

Згідно з п. 7.1 договору виробник здійснює поставку товару на умовах FCA - самовивезення зі складу виробника (вул. Промислова, 2а, с. Новий Биків, Бобровицький р-н, Чернігівська обл., 17452), або ж DDP - м. Київ (правила «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року). Умови поставки кожної конкретної партії товару (адреса розвантаження) узгоджуються сторонами окремо у заявці на поставку такого товару. В заявці на відвантаження товару потрібно вказувати реєстраційний номер авто, ПІБ водія та найменування перевізника.

7.1.1. Замовник зобов`язується уповноважити особу, відповідальну за приймання товару та надати виробнику належним чином оформлену довіреність на таку особу (таких осіб) із обов`язковим зазначенням ПІБ, паспортних даних та особистого підпису особи, а також зразок відтиску печатки (штампа), що використовується у складському господарстві замовника. Якщо замовник не надав таку довіреність, то виробник має право не виконувати поставки товару, що порушенням умов договору не являється.

7.1.2. Якщо поставка товару здійснюється на умовах FCA, виробник зобов`язується власними силами та за власний рахунок здійснити завантаження транспортного засобу замовника (або третьої особи, яка надає замовнику послуги щодо транспортування) товаром не більше ніж доби з моменту прибуття такого транспортного засобу до складу виробника. У разі порушення виробником зазначеного у даному пункті терміну завантаження відповідного транспортного засобу, виробник зобов`язується компенсувати замовнику витрати або збитки останнього, пов`язані з таким порушенням терміну завантаження.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 198.691,24 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками обох сторін наступними видатковими накладними

№ 526 від 08.07.2020 на суму 14.910,00 грн (товар передано на умовах доставки відповідачу, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною Р526 від 08.07.2020);

№ 620 від 03.08.2020 на суму 26.539,20 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р620 від 03.08.2020);

№ 621 від 03.08.2020 на суму 13.269,60 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р621 від 03.08.2020);

№ 639 від 07.08.2020 на суму 62.081,20 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р639 від 07.08.2020);

№ 640 від 07.08.2020 на суму 34.542,00 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р640 від 07.08.2020);

№ 716 від 02.09.2020 на суму 47.349,24 грн (товар передано на умовах самовивозу відповідачем, що підтверджується встановленими у видатковій накладній відповідними цінами напоїв та товарно-транспортною накладною № Р716 від 02.09.2020).

З наведених видаткових накладних вбачається, що позивачем було поставлено відповідачу наступний товар загальною кількістю 32927 пляшок:

ТМ «Субота»

зі смаком кавуна 2280 пляшок;

зі смаком апельсину 1140 пляшок;

зі смаком мультифрукт 2280 пляшок.

ТМ « 4 Life»

зі смаком грейпфрута 3379 пляшок;

зі смаком кавуна 6857 пляшок;

зі смаком ананасу 4674 пляшок;

зі смаком апельсину 5132 пляшок;

зі смаком мультифрукт 7185 пляшок.

При цьому позивач у позовній заяві зазначає, що згідно заявок на розлив від 20.06.2020 було замовлено товар загальною кількістю 36320 пляшок, з яких відповідачем за наведеними видатковими накладними забрано 10374 пляшки, а залишок не забраних пляшок становить 25946, вартість яких складає 166.204,92 грн.

Слід зазначити, що згідно з п. 4.4 договору не менш ніж за 10 (десять) календарних днів до дати поставки партії товару замовник направляє виробникові заявку на виробництво товару, в якій підтверджує обсяги виробництва товару на наступний етап. Виробник протягом 5 календарних днів повинен дати підтвердження або коригування по наливу на наступний етап.

Проте, позивачем належними засобами доказування не доведено ту обставину, що сторонами досягнуто згоди щодо виробництва та поставки відповідачу товару саме у кількості 36320 пляшок (відсутнє будь-яке листування з цього приводу).

Подані позивачем копії замовлень на 01.07.2020 на кількість 2280 пляшок, на 01.09.2020 на кількість 7528 пляшок, на 03.08.2020 на кількість 2280 пляшок, на 03.08.2020 на кількість 4560 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 3420 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 6840 пляшок, на 07.08.2020 на кількість 5700 пляшок не підтверджують досягнення згоди щодо поставки напоїв у кількості 36320 пляшок, оскільки загальна кількість пляшок за цими замовленнями складає 32608. Більш того, вказані замовлення не підписані та скріплені печаткою ані позивача ані відповідача.

Крім цього, подані видаткові накладні підтверджують поставку товару у кількості більшій (32927 пляшок) ніж зазначає позивач (10374 пляшки).

Суд відзначає, що Специфікацію на поставку товару № 6 складено сторонами 20.08.2020, а отже на момент надіслання 20.07.2020 відповідачем позивачу заявки від 20.06.2020 сторонами взагалі ще не було узгоджено поставку товарів під знаками для товарів і послуг ТМ « 4U».

Відповідно до ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Однак, позивачем не подано підтвердження досягнення сторонами згоди щодо найменування та кількості напоїв, що має поставити позивач відповідачу (жодного листування з цього приводу не подано); наявні у справі замовлення не підписані та не скріплені печатками позивача або позивача, не містять умови поставки кожної конкретної партії товару (адреса розвантаження) та в них не вказано реєстраційний номер авто, ПІБ водія та найменування перевізника, як це передбачено п. 7.1 договору.

Позивач зазначає, що повідомляв відповідача про виготовлення товару згідно замовлень від 20.06.2020 засобами телефонного зв`язку, вимогою/претензією № 47/1/1 від 09.12.2020, листами № 47/1/1 від 23.12.2020, № 49/1/1 від 30.12.2020.

В матеріалах справи наявні

- вимога/претензія позивача № 47/1/1 від 09.12.2020, в якій позивач зазначає, що ним на замовлення від 20.06.2020 виготовлено товар, який відповідачем так і не був забраний, а саме у кількості 27269 пляшок, термін зберігання якого збігає з кожним днем, з вимогою якнайшвидше забрати товар;

- вимога позивача № 47/1/1 від 23.12.2020, в якій позивач повторно повідомляє, що на його складі перебуває товар у кількості 27269 пляшок, термін зберігання якого збігає з кожним днем, з вимогою якнайшвидше забрати товар;

- вимога позивача № 49/1/1 від 30.12.2020, в якій просить забрати готову продукцію, яку було виготовлено на замовлення відповідача від 20.06.2020.

Позивач зазначає, що оскільки відповідач вимогу/претензію № 47/1/1 від 09.12.2020 отримав електронною поштою 11.12.2020, тому товар з урахуванням п. 4.5 договору мав бути забраний відповідачем не пізніше 10.01.2021.

Дане твердження позивачем не доведено належними засобами доказування, оскільки з наданої роздруківки скріншоту екрану вбачається, що 11.12.2020 з електронної пошти позивача «» на електрону пошту директора відповідача Яценко Сергія «» надіслано доп. угоду на підписання, тобто не підтверджується надіслання позивачем відповідачу саме вимоги/претензії № 47/1/1 від 09.12.2020.

Разом цим, позивачем подано опис вкладення у цінний лист, з якого вбачається, що позивачем на адресу відповідача 15.12.2020 було надіслано вимогу/претензію № 47/1/1 від 09.12.2020 рекомендованою кореспонденцією за № 580. Доказів отримання відповідачем даного відправлення не подано та у суду відсутня можливість перевірити його отримання відповідачем, у зв`язку із спливом шестимісячного строку зберігання інформації на офіційному сайті АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет за трекінгом № 580.

Подані позивачем роздруківки скріншоту екрану від 23.12.2020 та від 30.12.2020 про листування з електронної пошти позивача «» на електрону пошту директора відповідача Яценко Сергія «» також не є належними доказами надіслання відповідачу саме листів № 47/1/1 від 23.12.2020, № 49/1/1 від 30.12.2020.

Відповідно до ст. 689 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Оскільки позивачем не доведено узгодження зазначеної ним кількості товару з відповідачем, а тому не підтверджено виникнення обов`язку у відповідача прийняти залишок цього товару.

Також позивач зазначає, що оскільки граничний строк на вивіз товару закінчився 10.01.2021, з урахуванням п. 8.1 договору оплату виготовленого товару відповідач повинен був здійснити до 19.02.2021 включно.

Дане твердження не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до п. 8.1 договору при наданні виробником, належним чином оформлених, товарних накладних протягом 3 календарних днів з дати поставки товару, зазначеної в транспортній накладній, замовник оплачує поставлений товар на умовах відстрочення платежу з дати, зазначеної в транспортній накладній, протягом 40 (сорок) календарних днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, підставою для оплати товару є належним чином документально підтверджений факт поставки цього товару, доказів чого позивачем не подано.

Посилання відповідача на те, що він звертався до позивача з вимогою видати замовлений ним товар у кількості 7980 пляшок (претензії-вимоги № 01/12-20-01 від 01.12.2020, № 28/12-20-01 від 28.12.2020) не приймається судом до уваги, оскільки з цих звернень вбачається, що відповідач просив видати товар на виконання поданого ним замовлення від 25.11.2020, поставка товару на виконання якого не є предметом спору у даній справі.

Посилання позивача на ч. 4 ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно якої якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу також не приймається судом до уваги, оскільки позивачем не доведено належними засобами доказування, що відповідач відмовився отримати узгоджений сторонами товар.

Суд відзначає, що згідно з п. 14.5 договору всі додатки є невід`ємною частиною даного договору і повинні містити посилання на реквізити даного договору.

Відповідно до п. 14.6 договору до даного договору додаються і є його невід`ємними часинами:

14.6.1. Додаток № 1 - Специфікація на виробництво товару.

14.6.2. Додаток № 2 - Калькуляція на виробництво товару.

14.6.3. Додаток № 3 - Паспорт товару.

14.6.4. Додаток № 4 - Специфікація на поставку товару.

Розділ 1 договору містить наступні визначення термінів, що вживаються в договорі

1.1. Специфікація на виробництво товару - документ, який регламентує обсяги і асортимент товару, який буде вироблено за період дії договору, з розбивкою помісячно, з урахуванням даних, зазначених у плановому обсязі продажів товару (додаток № 1).

1.2. Заявка на виробництво товару - документ, яким замовник підтверджує або змінює обсяги щомісячного і/або щоквартального виробництва товару на наступний період.

1.3. Калькуляція на виробництво товару - документ, в якому виробник вказує витрати пов`язані з виробництвом товару, рентабельність проєкту, транспортні витрати виробника на доставку товару до складу замовника і/або до кожної торгової площадки (додаток № 2).

1.4. Паспорт товару - документ, в якому сторони відзначаються характеристики щодо особливостей провадження, складових, органолептичних і смакових якостей товару, а також матеріал, обсяг, масу, форму, способи упаковки, органолептичні якості і дизайн упаковки, посилаючись на нормативно-технічну документацію (додаток № 3).

1.9. Специфікація на поставку товару - документ, у якому сторони погоджують актуальну ціну товару (додаток № 4).

Однак, позивачем не подано жодної узгоджених між сторонами за спірними замовленнями Специфікації на виробництво товару та Калькуляції на виробництво товару, Паспорту товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, оспорені або не визнані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених, оспорених або не визнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже цих прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 77 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Однак, позивачем належними засобами доказування не доведено порушення прав позивача з боку відповідача щодо несплати виготовленого за його замовленнями товару у кількості 25946 пляшок вартістю 166.204,92 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача 166.204,92 грн основного боргу.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача 100.044,18 грн інфляційних втрат та 19.493,79 грн 3% річних є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, в позові в цій частині також слід відмовити.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Адам Компані» задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова