ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" березня 2025 р. Справа № 902/8/25

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Виноградського О. Є., за участю секретаря судового засідання Ганкіної А. Л., за участю:

представника позивача - адвоката Слюсар О. О. (ордер серії АВ № 1174946 від 15.01.2025),

відповідач - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Господарського суду Вінницької області матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства "Елеон" (місцезнаходження: вул. Чорновола В`ячеслава, буд. 82, м. Хмільник, Хмільницький р-н, Вінницька обл., 22000; ідентифікаційний код юридичної особи: 23108835)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" (місцезнаходження: вул. Литвиненко-Вольгемут М., буд. 31-А, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21018; ідентифікаційний код юридичної особи: 44914642)

про стягнення 1332887,81 грн за договором,

УСТАНОВИВ:

Процесуальні дії у справі та позиції сторін у справі.

03.01.2025 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Елеон" б/н від 03.01.2025 (вх. канц. суду № 8/25) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" про стягнення 1332887,81 грн, з яких: 1200000,00 грн - основного боргу, 44810,40 грн - інфляційних втрат, 9049,18 грн - 3% річних, 78428,23 - пені, 600,00 грн - штрафу, які нараховано внаслідок невиконання відповідачем умов договору поставки нафтопродуктів № 300924/ОПТ/1Д від 30.09.2024 (далі - Договір поставки), в частині поставки замовленого та оплаченого товару.

Позивач, в якості підстави позовних вимог, зазначає про укладення між Приватним підприємством "Елеон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" Договору поставки відповідно до якого відповідач зобов`язався поставити позивачу товар - 29000 л дизельного палива, а позивач здійснив оплату його вартості на підставі рахунку № СФ-0000200 від 30.09.2024.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" умов Договору поставки в частині поставки товару не виконало, одержані в якості оплати за товар грошові кошти не повернуло, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 1332887,81 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2025 справу № 902/8/25 передано для розгляду судді Виноградському О. Є.

Ухвалою судді Господарського суду Вінницької області про відкриття провадження від 08.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 902/8/25, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 29.01.2025; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; запропоновано відповідачу надати до дня призначеного судового засідання контррозрахунок позовних вимог.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасникам справи, якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвалу про відкриття провадження у справі № 902/8/25 від 08.01.2025 було надіслано відповідачу до електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а. с. 21, зворотна сторона).

Враховуючи положення абзацу 2 пункту 5 частини шостої статті 242 ГПК України, згідно з яким: якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення, - відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження 09.01.2025.

За таких обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення відповідача про розгляд справи у суді.

Однак, будучи належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі № 902/8/25, відповідач протягом встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження строку не скористався правом подання до суду відзиву на позовну заяву, будь-яких інших заяв або клопотань не надавав.

В судовому засіданні, 29.01.2025, яке відбулось за участю представниці позивача адвоката Слюсар О. О., суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 26.02.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 29.01.2025, яку надіслано до електронного кабінету відповідача (а. с. 25), останній повідомлявся про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, однак на визначену судом дату, 26.02.2025, повноважного представника до суду не направив.

За наслідками судового засідання, враховуючи думку представниці позивача адвоката Слюсар О. О. та те, що завдання підготовчого провадження було виконано, судом закрито таку стадію судового процесу та призначено справу № 902/8/25 до судового розгляду по суті на 26.03.2025, про що постановлено відповідну ухвалу від 26.02.2025.

На визначену судом дату, 26.03.2025 в судове засідання з`явилась представниця позивача адвокат Слюсар О. О., відповідач, будучи належним чином повідомленим про судове засідання з розгляду справи по суті, правом участі не скористався.

Згідно із частиною першою статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення статей 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за відсутності належно повідомленого відповідача.

26.03.2025 представниця позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

За наслідками розгляду справи, 26.03.2025, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та орієнтовний час проголошення скороченого рішення в цьому судовому засіданні.

Після перерви, в порядку статті 240 ГПК України, суд проголосив скорочене рішення (вступну та резолютивну частини), яке долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

30.09.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" (далі також - Постачальник) та Приватним підприємством "Елеон" (далі також - Покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 300924/ОПТ/1Д (а. с. 11-13).

Відповідно до пункту 1.1 Договору поставки Постачальник зобов`язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти (Товар), найменування, кількість, ціна яких вказується в накладних документах на Товар, які оформлюються на кожну окрему партію Товару.

Номенклатура Товару, його кількість, ціна встановлюється Сторонами за обопільною згодою на основі заявки Покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на Товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід`ємну частину цього Договору (пункт 1.2 Договору поставки).

Одиниця виміру: літри/кілограми (згідно заявки Покупця на постачання Товару) (пункт 1.3 Договору поставки).

Якість Товару, який поставляється, повинна відповідати діючим ДСТУ і у випадках, передбачених діючим законодавством, супроводжуватись паспортами якості та/або сертифікатами відповідності заводу-виробника (пункт 1.4 Договору поставки).

Згідно з пунктом 1.4 Договору поставки його умови викладені Сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору поставки передбачено, що Товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з заявками Покупця на постачання тої чи іншої партії Товару. Форма заявок викладається згідно зразка чи у довільний формі. Заявка може бути надіслана письмово (факсом або електронною поштою) чи продиктована в усній формі. Поставка Товару підтверджується накладними документами на Товар (видатковими накладними та/або актами приймання-передачі), які підписані представниками обох Сторін.

За змістом пункту 2.2 Договору поставки постачання Товару здійснюється в рамках наступних базисів доставки:

а) СРТ - пункт призначення, вказаний Покупцем в заявці на відвантаження Товару, постачання транспортом і за рахунок Постачальника;

б) ЕХW - резервуар нафтобази зберігання, вказаний Постачальником, вивіз Товару транспортом (та за рахунок) Покупця.

Базис постачання тої чи іншої партії Товару, а також "приблизна" дата поставки (відвантаження Товару) визначається згідно заявки на постачання Товару, поданої з боку Покупця, в рамках дії цього Договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору поставки його загальна ціна визначається загальною сумою поставленого Покупцю Товару протягом всього строку дії даного Договору. Вартість кожної окремої партії Товару визначається Постачальником в рахунках-фактурах та накладних документах.

Ціна та вартість Товару, що постачається по цьому Договору, фіксується в рахунках-фактурах та накладних документах у національній валюті України.

Покупець зобов`язується оплатити повну вартість (в розмірі 100 %) Товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах та накладних документах на Товар, (видаткових накладних та/або актах приймання-передачі), в день здійснення поставки Товару. Платіжні документи за цим Договором оформлюються згідно з умовами чинного законодавства України, з дотриманням усіх вимог, які зазвичай ставляться до змісту та форми таких документів, з обов`язковим зазначенням номеру та дати укладання Договору згідно з яким здійснюється перерахування грошових коштів (пункту 3.2 Договору поставки).

Пунктом 3.11 Договору передбачено, що якщо за результатами звірки взаєморозрахунків буде встановлено, що кошти, які надійшли від Покупця як передплата за Товар, перевищують по сумі поставлений Товар, сплачені надлишкові кошти зараховуються як передоплата майбутніх поставок, в рамках цього Договору, при цьому з Постачальника не стягуються будь-які проценти за користування грошовими коштами, які отримані в якості передоплати; або на вимогу Покупця протягом 3 (трьох) робочих днів Постачальник повертає надмірно сплачену суму грошових коштів згідно цього пункту даного Договору та/або Акту звірки взаєморозрахунків між Сторонами.

Відповідальність сторін за порушення умов Договору поставки визначена розділом 4.

Згідно з пунктом 4.4 Договору поставки у випадку порушення строків поставки Товару, Постачальник на вимогу Покупця сплачує штраф у розмірі 0,05 % від вартості Товару, поставку якого прострочено.

Пунктом 6.1 Договору поставки передбачено, що останній набирає чинності з дати його укладення та діє по "31" грудня 2025 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення.

30.09.2024 ТОВ "Глобал Енерджі АЗС" сформувало рахунок-фактуру № СФ-0000200 від 30.09.2024 на оплату вартості палива дизельного 10РРМ ЕN590 у кількості- 29000,00 л, за ціною - 34,791700 грн без ПДВ, загальною вартістю 1210750,00 грн в тому числі ПДВ.

Цього ж дня, 30.09.2024, позивач здійснив оплату за дизельне паливо згідно з Договором поставки та рахунком-фактурою № СФ-0000200 від 30.09.2024, що слідує з призначення платежу, вказаного у платіжній інструкції № 2149 від 30.09.2024.

06.11.2024 позивач сформував письмове замовлення № 0611-01, адресоване ТОВ "Глобал Енерджи АЗС", на відвантаження 29000,00 л дизельного палива, оплаченого згідно з платіжною інструкцією № 2149 від 30.09.2024, яке було надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 7, зворотна сторона).

Доказів поставки дизельного палива матеріали справи не містять.

11.12.2024 позивач надіслав на адресу відповідача претензію-вимогу № 1112-01, в якій вимагав у семиденний строк з дати отримання цієї претензії поставити товар - паливо дизельне об`ємом 29000 л на адресу ПП "Елеон" - м. Хмільник, вул. В. Чорновола, 82, або у той самий строк повернути попередньо сплачені відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000200 від 30.09.2024 та платіжної інструкції № 2149 від 30.09.2024 кошти у розмірі 1200000,00 грн. Вказану претензію було надіслано на адресу відповідача рекомендованим листом, про що свідчить копія фіскального чеку про оплату поштового відправлення № 333 від 12.12.2024 (а. с. 9).

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1332887,81 грн, яка виникла у зв`язку із неналежним виконанням Договору поставки в частині повної та своєчасної поставки товару, за який було здійснено попередню оплату.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина перша статті 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із частинами першою та другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що позивач на підставі рахунку-фактури № СФ-0000200 від 30.09.2024 здійснив оплату товару в сумі 1200000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2149 від 30.09.2024.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши умови Договору поставки, суд встановив, що його положення не містять чіткого строку поставки товару.

Замовлення № 0611-01 від 06.11.2024, адресоване відповідачу, також не містить строку, протягом якого останній мав би здійснити поставку товару.

Надалі, враховуючи відсутність дій відповідача щодо поставки товару, позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про необхідність поставити товар у семиденний строк з дати отримання претензії № 1112-01 від 11.12.2024 або у той самий строк повернути попередньо сплачені відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000200 від 30.09.2024 та платіжної інструкції № 2149 від 30.09.2024 кошти у розмірі 1200000,00 грн.

Однак, матеріали справи не містять доказів виконання Постачальником вимоги Покупця.

Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Пунктом 3.11 Договору, зокрема, передбачено, що за результатами звірки взаєморозрахунків передбачено обов`язок Постачальника повернути Покупцеві на його вимогу надмірно сплачену суму грошових коштів протягом 3 робочих днів.

Разом з тим, суд бере до уваги, що у матеріалах справи відсутні докази проведення взаєморозрахунків між сторонами, натомість позивач звернувся до відповідача з претензією-вимогою № 1112-01 від 11.12.2024, в якій встановив інший строк для повернення грошових коштів у разі непоставки товару.

Зважаючи на те, що претензію-вимогу № 1112-01 від 11.12.2024 було вручено відповідачу 13.12.2024 (відомості з сайту АТ "Укрпошта" за номером трекінгу 333 долучено до матеріалів справи), грошове зобов`язання з повернення передплати в сумі 1200000,00 грн набуло статусу простроченого, починаючи з 21.12.2024 (з урахуванням вимоги позивача щодо поставки товару чи повернення коштів у семиденний термін).

Такий висновок судом зроблено на підставі правових висновків щодо питання застосування норм права (частини другої статті 693 ЦК України, частини першої та третьої статті 615 ЦК України), викладених у постанові Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 910/3574/23, а саме: "Зі змісту частини другої статті 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі № 910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

При цьому Верховний Суд у вказаному вище судовому рішенні зазначив, що норми ЦК України не ставлять застосування частини другої статті 693 ЦК України у залежність від того, чи передбачена попередня оплата саме як обов`язок покупця за договором (за умови фактичного здійснення попередньої оплати покупцем).

Також суд враховує те, що відсутність дій відповідача щодо поставки товару, надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньої оплати. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України".

Таким чином, покупець на власний розсуд та на основі вільного волевиявлення управнений пред`явити вимогу або про передання товару в натурі або щодо повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заборгованості згідно з претензією-вимогою № 1112-01 від 11.12.2024, як і не містять доказів виконання ним обов`язку щодо поставки товару.

Таким чином, суд доходить висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача, тому вимога про стягнення 1200000,00 грн попередньої оплати є правомірною та обґрунтованою, тому суд задовольняє її у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 78428,23 за визначений позивачем - період з 01.10.2024 по 31.12.2024, - суд враховує таке.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки.

У відповідності до частини першої статті 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі статтями 546, 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Обґрунтовуючи підстави для нарахування пені, позивач у позовній заяві, зокрема, послався на положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до якого: розмір пені має бути обрахований з урахування обмеження розміру пені подвійної обліковою ставкою Національного банку України.

Дослідивши вказаний позивачем законодавчий акт в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, а також умови Договору поставки, суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача пені, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 904/4156/18 зазначала, що за змістом положень діючого законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Частина шоста статті 231 ГК України не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію.

Суд встановив, що ані законодавчими актами, ані умовами Договору поставки не погоджено базу нарахування пені, оскільки сторонами в договорі не передбачено такої міри відповідальності, як пеня, а отже відсутня правова підстава для нарахування пені, у зв`язку з чим вимога про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача на користь 44810,40 грн - інфляційних втрат та 9049,18 грн - 3 % річних за визначений позивачем період - з 01.10.2024 по 31.12.2024, -суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перевірці правильності нарахування позивачем суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, суд враховує висновки щодо застосування статті 625 ЦК України, викладену у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, згідно з якими.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 (далі - Постанова КМУ №1078) та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України № 265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац 5 пункт 4 постанови КМУ № 1078).

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Як вже встановлено судом, прострочення грошового зобов`язання мало місце з 21.12.2024.

Оскільки позивач здійснює свій обрахунок з 01.10.2024, то останнім неправильно визначено початкову дату періоду нарахування відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України.

Враховуючи наведені висновки, здійснивши перевірку правильності нарахування заявленої суми 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про часткову підставність вимоги про стягнення 3 % річних - у сумі 1081,97 грн, тоді як у задоволенні вимог про стягнення 44810,40 грн інфляційних втрат слід відмовити повністю.

Також судом розглянуто вимогу щодо стягнення 600,00 грн штрафу, за результатами чого суд дійшов таких висновків.

Як вже зазначалось, відповідно до частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно із частиною першою статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 ГК України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Неустойка має договірний (добровільний) характер, що встановлюється за ініціативою сторін зобов`язання, а також імперативний характер (встановлений законом), тобто договірно-обов`язковий, умови про яку включаються в договір через підпорядкування імперативним вимогам правової норми. При цьому для деяких видів зобов`язань неустойка встановлюється законом іншим нормативно-правовим актом безпосередньо, а тому сторони відповідного зобов`язання підпорядковуються існуючим правилам про неустойку стосовно як її розміру, так і порядку та умов про її стягнення, хоча при цьому не укладають не тільки угоди про неустойку, але і безпосередньо договору. Такий правовий висновок щодо застосування неустойки, у зв`язку з невиконанням зобов`язань, викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Розмір штрафу погоджено сторонами у пункті 4.4 Договору поставки, згідно з яким: у випадку порушення строків поставки Товару, Постачальник на вимогу покупця сплачує штраф в розмірі 0,05 % від вартості Товару, поставку якого прострочено.

За наведених вище мотивів судом встановлено порушення відповідачем строків поставки товару, що є підставою для стягнення штрафу.

Здійснивши розрахунок штрафу, згідно з пунктом 4.4 Договору, у розмірі 0,05 % від вартості товару, поставку якого прострочено (сума товару - 1210750,00 грн) судом отримано штраф в сумі 605,38 грн. Таким чином, заявлена до стягнення сума у розмірі 600,00 грн перебуває в межах розрахунку суду та погодженого сторонами розміру, відтак є правомірною та підлягає задоволенню судом.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Положення статей 76, 77 ГПК України передбачають, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат.

Позивачем при звернені до суду із цим позовом сплачено 19993,32 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2451 від 02.01.2025 (а.с. 5, зворотна сторона).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як встановлено судом, позовну заяву б/н від 03.01.2025 подано в електронній формі.

Позивачем заявлено вимогу майнового характеру на загальну суму 1332887,81 грн, а отже мало бути сплачено судовий збір із застосуванням коефіцієнту 0,8 - у розмірі 15994,66 грн, натомість сплачено - 19993,32 грн.

Таким чином, позивачем внесено на 3998,66 грн судового збору більше, аніж встановлено законом.

Як вказано в пункті 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Разом з тим, за відсутності клопотання позивача про повернення надмірно сплаченого судового збору, таке питання судом не вирішується.

Тому витрати зі сплати судового збору, з урахуванням пониженої ставки судового збору, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам - в сумі 14420,19 грн, тоді як судовий збір в сумі 1574,47 грн слід залишити за позивачем.

Керуючись статтями 8, 18, 74, 76-80, 129, 233, 236-242, 326, 327 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" (місцезнаходження: вул. Литвиненко-Вольгемут М., буд. 31-А, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., 21018; ідентифікаційний код юридичної особи: 44914642) на користь Приватного підприємства "Елеон" (місцезнаходження: вул. Чорновола В`ячеслава, буд. 82, м. Хмільник, Хмільницький р-н, Вінницька обл., 22000; ідентифікаційний код юридичної особи: 23108,00 грн - основного боргу, 1081,97 грн - 3% річних, 600,00 грн - штрафу та 14420,19 грн судових витрат зі сплати судового збору.

3. Відмовити у задоволенні позову Приватному підприємству "Елеон" в частині вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Енерджи АЗС" 44810,40 грн - інфляційних нарахувань, 7967,21 грн - 3 % річних та 78428,23 грн - пені.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Відповідно до положень частини першої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 26 березня 2025 р.

Суддя Олег ВИНОГРАДСЬКИЙ

Віддрук. примірн.:

1 - до справи