ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/596/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

розглянувши заяву (вх. № 2-391/25 від 21.03.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА» про забезпечення позову у справі № 916/596/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 8; )

до відповідача Фізичної особи-підприємця Мазур Юлії Петрівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 1 075 481,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

19.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Мазур Юлії Петрівни про стягнення грошових коштів у розмірі 1 075 481,00 грн.

В обґрунтування позову посилається на виявлення дебіторської заборгованості при проведенні аудиту на суму 1 075 481,00 грн за договорами про надання консультаційних послуг № 1 від 01.08.2022 та № 1507/23-1 від 15.07.2023, укладеними з відповідачем. Вказує, що здійснив авансові платежі за договорами на загальну суму 1 075 481,00 грн, в той час як станом на 07.05.2024 послуги за договорами відповідачем не надано, акти про їх надання відсутні.

Ухвалою від 24.02.2025 позовну заяву прийнято розгляду, відкрито провадження у справі № 916/596/25, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.03.2025, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

03.03.2025 за вх. № 2-280/25 канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються (або будуть обліковуватись) на розрахунковому рахунку НОМЕР_2 (АТ КБ "ПРИВАТБАНК", , МФО: 305299) та розрахунковому рахунку НОМЕР_3 (АТ "ЮНЕКС БАНК, , МФО: 322539) ФОП Мазур Юлії Петрівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 075 481,00 грн.

Ухвалою від 03.03.2025 суд задовольнив заяву про забезпечення позову (вх. № 2-280/25 від 03.03.2025) шляхом накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються (або будуть обліковуватись) на розрахунковому рахунку НОМЕР_2 (АТ КБ "ПРИВАТБАНК", , МФО: 305299) та розрахунковому рахунку НОМЕР_3 (АТ "ЮНЕКС БАНК, , МФО: 322539) ФОП Мазур Юлії Петрівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 075 481,00 грн.

21.03.2025 до суду надійшла заява про забезпечення позову (вх. № 2-391/25), в якій представник позивача просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), як фізичній особі - підприємцю та як фізичній особі, що знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали, у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, де б вони не знаходились та на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) із внесенням в державні реєстри, в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 075 481,00 грн.

Заяву про забезпечення позову (вх. № 2-391/25 від 21.03.2025) представник позивача обґрунтовує наступними обставинами.

Після отримання ухвали про забезпечення позову від 03.03.2025 у цій справі представник ТОВ МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича із заявою про відкриття виконавчого провадження.

05.03.2025 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку НОМЕР_2 (АТ КБ "Приватбанк", , МФО 305299) та розрахунковому рахунку НОМЕР_3 (АТ "ЮНЕКС БАНК", , МФО 322539), що належать ФОП Мазур Ю.П., згідно з вимогами виконавчого документу.

Як вбачається з постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18.03.2025, згідно повідомлення АТ "Юнекс Банк" на рахунку НОМЕР_3 наявні кошти у розмірі 9,76 грн станом на 05.03.2025 та згідно повідомлення АТ КБ "Приватбанк" на рахунку НОМЕР_2 кошти відсутні станом на 15.03.2025.

Таким чином, вимоги виконавчого документу виконано, арешт в межах суми зазначеної у виконавчому документів накладено, однак, через відсутність у ФОП Мазур Ю.П. будь-яких коштів на цих рахунках та обізнаність Відповідача про арешти вказаних рахунків, дає їй беззаперечну можливість обмежити надходження коштів на арештовані рахунки.

Отже, у разі задоволення позовної заяви ТОВ МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА про стягнення заборгованості з ФОП Мазур Ю.П., навіть не дивлячись на забезпечення позову, у Позивача відсутня впевненість, що рішення суду Відповідачем буде виконано та Позивач зможе стягнути з ФОП Мазур Ю.П. суму заборгованості, оскільки станом на день подання цієї заяви у Відповідача кошти для задоволення позовних вимог відсутні. Враховуючи відсутність з боку відповідача дій, направлених на добровільне погашення боргу та обізнаність про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки, сторона позивача переконана, що кошти на них і не з`являться, так як борг відповідачем не визнається, а навіть категорично заперечується.

Враховуючи вищевикладене, попереднє забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти ФОП Мазур Ю.П. в межах заявлених позовних вимог, що здійснено на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 по справі № 916/596/25, не досягло мети забезпечення позову, зокрема, не досягнуто можливості реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову. У зв`язку з чим, у Позивача виникла реальна потреба звернутись ще з однією заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать ФОП Мазур Ю.П., що знаходяться на всіх рахунках Відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах в Україні та за її межами, та на майно, яке належить Мазур Ю.П., в межах суми позовних вимог.

На переконання Позивача, подання позову про стягнення грошових коштів та обізнаність ФОП Мазур Ю.П. про даний судовий розгляд надає їй беззаперечну можливість в будь-який момент як розпорядитися належними їй коштами, так і відчужити майно, яке знаходиться у її власності, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь Позивача.

24.03.2025 представник Відповідача подав до суду письмові заперечення проти заяви про забезпечення позову, де посилається на наступні обставини:

- згідно висновку від 28.04.2022 р. серії N 12 ААВ N 526042 медико-соціальних експертних комісій Міністерства охорони здоров`я України ОСОБА_1 визначено II (другу) групу інвалідності, зазначено, що інвалідність встановлено безстроково. Згідно доданої виписки з рахунку Мазур Ю.П., вона отримує пенсію на рахунок, відкритий у ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК»;

- відповідно до ч. 4 ст. 150 ЦПК України, яку слід застосувати за аналогією закону, не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- позивачем не наведено обґрунтованих мотивів щодо існування фактичних обставин, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання позивача на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків імовірне порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також неможливість виконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, чи зменшення грошових коштів на рахунках, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову;

- судом по даній справі вже застосовано заходи забезпечення позову відповідно до ухвали від 03.03.2025;

- накладення арешту на квартиру ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 суперечитиме положенням Закону України «Про іпотеку», оскільки наявність обтяження іпотеки свідчить про права іпотекодавця на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК Укрїани заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною першою статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами ч.ч. 5, 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, розглядаючи питання забезпечення позову у справах про стягнення заборгованості, сформулювала такі висновки:

- у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (пункт 23);

- можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. У разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника. Необхідно відступити від висновків щодо застосування, зокрема, статті 137 ГПК України про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів (пункт 24);

- накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача, причому окремо на те, і на інше - у повній сумі спору, матиме наслідком подвійне забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами (пункт 30);

- за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів (пункт 31).

Предметом позову у справі, що розглядається, є майнова вимога про стягнення з відповідача грошових коштів у загальному розмірі 1 075 481,00 грн.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач, до якого звернено майнову вимогу про стягнення 1 075 481,00 грн, необхідну суму грошових коштів для виконання рішення.

Крім того, згідно з висновками Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, за умови неможливості встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, для задоволення вимог про стягнення суми позову доцільно накласти арешт на майно відповідача саме у межах суми, яка була б достатньою для такого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.

Відтак, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову є гарантією того, що рішення суду буде виконано та позивач отримає задоволення своїх вимог, у разі задоволення позову судом. У свою чергу, накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, суд враховує, що можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Подібний висновок, який суд враховує на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України, викладено в Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22. За таких обставин суд вважає, що заявником дотримано вимоги щодо наведеного стандарту доказування.

При цьому слід зазначити, що у разі задоволення позову у цій справі, відповідач матиме можливість виконати рішення суду, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно, на яке накладено арешт в ході виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги, що вказані заходи забезпечення позову застосовуються виключно до закінчення розгляду справи, з урахуванням обмежених строків судового розгляду, суд доходить висновку, що вжиття саме таких заходів є обґрунтованим, адекватним позовним вимогам та жодним чином не призведе до порушення прав та законних інтересів відповідача, натомість забезпечить збереження балансу інтересів сторін, що узгоджується із критеріями розумності, обґрунтованості та адекватності.

Суд також зазначає про відсутність необхідності вирішення питання щодо зустрічного забезпечення станом на день вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому процесуальним законом не встановлено обов`язку суду вимагати від особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (частина перша статті 141 ГПК України): відповідна вимога лише може висуватися судом з урахуванням обставин справи, але не визначається як неодмінна умова забезпечення позову. Аналогічна позиція викладена у Постанові КГС ВС від 19.02.2019 у справі № 911/1695/18.

Водночас, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права звернутися до Господарського суду Одеської області з клопотанням як про застосування зустрічного забезпечення, так і про скасування заходів забезпечення позову у разі надання відповідних доказів, які б спростовували необхідність застосування таких заходів.

Щодо доводів представника відповідача про те, що ОСОБА_1 є людиною з інвалідністю 2 групи та отримує пенсію по інвалідності та, відповідно, накладення арешту на всі рахунки порушуватиме права відповідача на отримання соціальних виплат по інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічні положення викладені в постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19, від 09.09.2019 у справі № 913/958/16.

Відтак, дане питання відноситься до компетенції виконавця під час вчинення виконавчих дій.

Щодо доводів представника відповідача про обтяження належної ОСОБА_1 квартири іпотекою суд зазначає, що накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити його вимоги в майбутньому і не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку». Про це йдеться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.11.2020 у справі № 761/31581/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 у справі № 331/3944/18.

Разом з тим, у зв`язку з вжиттям заходів забезпечення позову відповідно до ухвали від 03.03.2025 у цій справі, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, відповідною ухвалою було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що обліковуються (або будуть обліковуватись) на розрахунковому рахунку НОМЕР_2 (АТ КБ "ПРИВАТБАНК", , МФО: 305299) та розрахунковому рахунку НОМЕР_3 (АТ "ЮНЕКС БАНК, , МФО: 322539) ФОП Мазур Юлії Петрівни (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 075 481,00 грн.

У заяві за вх. № 2-391/25 від 21.03.2025 представник позивача наразі просить накласти арешт на всі рахунки ОСОБА_1 , тобто, і на ті, на які вже було накладено арешт у цій справі ухвалою від 03.03.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 145 ГПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За таких обставин, з метою уникнення подвійного стягнення в рамках виконавчого провадження з виконання ухвали про забезпечення позову у цій справі, суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову від 21.03.2025, водночас вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою від 03.03.2025 у справі № 916/596/25.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 144, 145, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.03.2025 у справі № 916/596/25.

2. Заяву (вх. № 2-391/25 від 21.03.2025) представника Товариства з обмеженою відповідальністю «МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА» про забезпечення позову у справі № 916/596/25 задовольнити.

3. Накласти арешт на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ), як фізичній особі - підприємцю та як фізичній особі, що знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали, у всіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, де б вони не знаходились, та на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) із внесенням в державні реєстри, -в межах заявлених позовних вимог в сумі 1 075 481,00 грн.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «МУЗЕЙ ІВАНА ФРАНКА» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 8; ).

Боржник: Фізична особа-підприємець Мазур Юлія Петрівна ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили 24 березня 2025 р. та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги у строк, передбачений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Волков Роман Володимирович