ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 року м.Дніпро Справа № 908/2609/17(908/1359/22)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Чус О.В., Мороза В.Ф.,

при секретарі судового засідання: Логвиненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: Колодочка Г.В. (в залі суду);

від відповідача-1: Чорний О.В. (в залі суду);

від відповідача-2: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Юнікон на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024 у справі №908/2609/17 (908/1359/22)

За позовом - Приватного акціонерного товариства Юнікон (вул. Олеся Гончара, 28А, м. Дніпро, 49005, , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів (вул. Гайдамацька, 22, м. Дрогобич, Львівська область, 82100, , має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС)

до відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 4, ) - припинено

про визнання правочину недійсним

в межах справи № 908/2609/17 про банкрутство - Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів, м. Запоріжжя

Кредитори:

1/ Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

2/ ПрАТ "Українська гірничо-металургійна компанія", м. Київ

3/ Львівський міський центр зайнятості", м. Львів

4/ ПрАТ "Львівобленерго", м. Львів

5/ Тимошенко В.С., м. Київ

6/ Управління ВД ФСС України у Запорізькій області, м. Запоріжжя

7/ Головне управління ДПС у Львівській області, м. Львів (код ЄДРПОУ ВП 43968090)

8/ Головне управління ДПС у Запорізькій області, м. Запоріжжя (код ЄДРПОУ ВП 44118663)

9/ ПрАТ "Юнікон", м. Дніпро

10/ Залізняк В.А., м. Київ

11/ Ярошович Є.І.,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2017 боржника - Публічне акціонерне товариство Дрогобицький завод автомобільних кранів визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру в порядку статті 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

В межах вказаної справи про банкрутство № 908/2609/17 надійшов позов Приватного акціонерного товариства Юнікон до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів та Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2010 (вх. № 1495/08-08/22 від 11.08.2022).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 у цій справі у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням від 10.11.2022 у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Приватне акціонерне товариство Юнікон.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 року у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) залишено без змін.

Не погодившись із вказаною постановою Приватне акціонерне товариство Юнікон звернулось до Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду з касаційною скаргою.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.09.2023 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства ЮНІКОН на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 та на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 та рішення Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) скасовано. Справу № 908/2609/17 (908/1359/22) направлено на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

В межах справи про банкрутство ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 у справі № 908/2609/17 звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута затверджено. Банкрута - Публічне акціонерне товариство Дрогобицький завод автомобільних кранів ліквідовано. Провадження у справі закрито.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.10.2023 у справі № 908/2609/17 касаційну скаргу Приватного Акціонерного товариства ЮНІКОН від 26.07.2023 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 та на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022, в частині затвердження звіту ліквідатора та закриття провадження у справі № 908/2609/17 залишено без задоволення. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.04.2023 та ухвалу Господарського суду Запорізької області від 10.11.2022, в частині затвердження звіту ліквідатора та закриття провадження у справі № 908/2609/17 залишено без змін.

Згідно відповіді № 333381 від 22.11.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача 2 припинено, про що внесено відповідний запис. Реєстр не має відомостей про осіб, які є правонаступниками припиненого відповідача 2.

Ухвалою від 23.11.2023 судом, зокрема, закрито провадження у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) про визнання правочину недійсним в частині вимог до відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.12.2023, зокрема, клопотання Приватного акціонерного товариства Юнікон від 21.11.2023 задоволено; призначено у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Січеславська Набережна, 17, оф. 801, м. Дніпро, 49000). Провадження у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) зупинено до проведення судової оціночно-будівельної експертизи та надходження матеріалів справи № 908/2609/17 (908/1359/22) до Господарського суду Запорізької області.

12.12.2023 на адресу Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України направлено матеріали справи № 908/2609/17 (908/1359/22) для проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Ухвалою від 22.01.2024 поновлено провадження у справі № 908/2609/17 (908/1359/22). Клопотання Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вх. № 640/08-08/24 від 11.01.2024) задоволено. Продовжено строк надання суду витребуваних судовим експертом документів згідно вимог ухвали суду від 04.12.2023 до 30.04.2024. Провадження у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

Судом установлено, що Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України оціночно-будівельна експертиза проведена не була, оскільки Приватне акціонерне товариство Юнікон попередня оплата за рахунком не здійснена.

12.04.2024 матеріали справи № 908/2609/17 (908/1359/22) повернуто до Господарського суду Запорізької області.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.11.2022 у справі № 908/2609/17(908/1359/22) в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням, позивач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

При цьому, заявник апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до обставин справи заінтересованими особами є не лише юридична особа - іпотекодержатель (ТОВ «УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ»), що разом з боржником знаходилися під контролем третіх осіб, а саме кінцевого бенефіціара (власника і посадової особи - Голови спостережної ради) Заліско 1.1, та кінцевих бенефіціарів (власників і посадової особи іпотекодержателя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ), які фактично таким чи ном водночас є і «іншими заінтересованими особами» у розумінні ст. 1 КУзПБ, оскільки фа ктично саме зазначені особи стали кінцевими вигодонабувачами майна, що було відчужене за безцінь під їх контролем по спірному договору спочатку іпотекодержателю, а в подальшому від іпотекодержателя на спільно контрольоване зазначеними особами ТОВ «ВКФ «ДЗАК», що стало правонаступником усіх прав і обов`язків іпотекодержателя, в зв`язку з його приєднан ням до ТОВ «ВКФ «ДЗАК». А отже, щодо вказаних осіб є усі обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими. Тобто, місцевий суд, таким чином, не вірно визначив коло заінтересованих осіб в розумінні ст.1 КУзПБ, на яке фактично вказував Позивач.

Зазначає, що ОСОБА_3 був на момент вчинення спірного до говору Головою спостережної ради боржника, що підтверджується протоколами зборів акціонерів від 2017 року про ліквідацію боржника, які містяться в матеріалах справи. Водночас, ОСОБА_3 був фактичним кінцевим бенефіціаром боржника через ТОВ «ЩИТ СЕРВІС», якому належало 72,062 % акцій боржника, та 100 % часток в статутному капіталі знаходилося у власності ОСОБА_3 . Також в цей же час ОСОБА_3 , був власником і керівником ТОВ «ВКФ «ДЗАК» та по теперішній час залишається керівником цього товариства, яке в подальшому стало власником спірного майна, внаслідок припинення іпотекодержателя приєд нанням до зазначеного товариства. Тобто, ОСОБА_3 повністю контролював представника боржника, який укладав спірний договір, та був особисто заінтересований у його відчуженні юридичній особі, чиї права і власність в подальшому перейшли у власність контрольованої ним одноособово юридичної особи.

В свою чергу, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , які контролювали іпотекодержателя, володіючи 100 % часток у статутному капіталі, в результаті вищезазначеної низки угод фактично отримали під контроль спільно з ОСОБА_3 вищезазначене ТОВ «ВКФ «ДЗАК», що набуло власність, усі права і обов`язки, в тому числі і нерухоме майно, що було відчужене за безцінь по спірному договору, та продовжують бути кінцевими бенефіціарами зазначеної юридичної особи.

Також звертає увагу на те, що допущений місцевим судом неправомірний ви сновок здійснений на підставі недостовірних даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме що станом на 12.12.2017 кінцевим бенефіціарним власником (контролером) Боржника є ХАЛФОНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМ1ТЕД, адреса засновника: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 не ОСОБА_3 , як це було фактично.

Недостовірність вищезазначених в реєстрі даних підтверджується тим, що на мо мент укладення спірного договору, як слідує з доступних в інтернеті альтернативних джерел інформації, зокрема таких програм як Опендатабот та Юконтрол, фактичним кінцевим бенефіціаром власником та водночас і посадовою особою - Головою спостережної ради Боржника був фізична особа ОСОБА_3 .

Тобто, судом залишено поза увагою те, що згідно з даними того ж Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на момент укладання спірного договору фактичний контроль над ПАТ «ДЗАК» здійснював ОСОБА_3 , а саме через ТОВ «ЩИТ- СЕРВІС» (), якому належало 72,06234 % акцій Боржника ( ОСОБА_3 був на 100 % власником ТОВ «ЩИТ-СЕРВІС» ()).

Водночас, ОСОБА_3 разом зі своєю донькою, через ТОВ «ТЕХНІКО КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (код 39844563) та будучи посадовою особою контролював юридичну особу, що стала в подальшому кінцевим вигодонабувачем спірного договору, а саме ТОВ «ВКФ «ДЗАК» (), тобто, був власником та постійно займав керуючі посади підприємства і на сьогодні є виконуючим обов`язки генерального директора ТОВ «ВКФ «ДЗАК», яке стало правонаступником усіх прав і вимог набувача спірного майна ТОВ «УНІ ВЕРСАМ «ТОПОЛЯ», внаслідок припинення останнього, шляхом його приєднання до ТОВ «ВКФ «ДЗАК».

У період 2018-2019 рр. директором ТОВ «ВКФ «ДЗАК» був ОСОБА_3 , який на те перішній час виконує обов`язки директора.

У період 2018-2019 рр. засновником ТОВ «ВКФ «ДЗАК» є ТОВ «ТЕХНІКС КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (код 39844563), в свою чергу власником якого у 2018-2019 рр. була ОСОБА_6 (донька ОСОБА_3 )

Разом з цим, як уже раніше зазначалося, керівником ТОВ «УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ» та одним із засновником і кінцевим бенефіціарним власником був ОСОБА_7 , який водночас в подальшому став учасником та кінцевим бенефіціарним власни ком ТОВ «ВКФ ДЗАК» у розмірі 17,07 %. Також ОСОБА_7 став і є учасником ТОВ «ТЕХНІКС КАПІТАЛ МЕНЕДЖМЕНТ» (код 39844563) якому належать 26,63% у статутному капіталі ТОВ «ВКФ ДЗАК».

Тобто, Голова ліквідаційної комісії ОСОБА_8 в момент здійснення договору перебував фактично під контролем третьої особи, що була її власником. Тобто, такою третьою особою був ОСОБА_3 .

Зазначене свідчить про те, що Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 12.12.2017 укладено з заінтересованою особою ТОВ «ВКФ ДЗАК», яке є правонаступником ТОВ «УНІВЕРСАМ «ТОПОЛЯ», та прямим бенефіціарним власником ПАТ «ДЗАК» яким на той час був ОСОБА_3 (72,0623% акцій ПАТ «ДЗАК» належать ТОВ «ЩИТ-СЕРВІС», в особі його власника ОСОБА_3 ).

Місцевий суд не надав жодних пояснень чому до зазначених правовідносин ним не застосовано ч.5 ст.37 ЗУ «Про іпотеку», на яку посилався Позивач, та відповідно до вимог якої до ліквідної маси повинно бути включено вартість майна у розмірі 90 від сотків від суми різниці між фактичною ринковою вартістю відчуженого майна і сумою фактично задоволених вимог іпотекодержателя по спірному договору та відповідно вимог ч. 4 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або ви знання його банкрутом», на яку звертає увагу сам Верховний Суд у своїй постанові від 26.09.2023 у даній справі, згідно якої: «Кошти, що залишилися після задоволення забезпе чених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси».

Окрім того, місцевим судом не надано належної правової оцінки наступним обставинам, на які посилався Позивач, та які очевидно свідчать про те, що фактична ри нкова вартість відчуженого по спірному договору майна істотно (на 200 млн. грн. і вище) вища вартості фактичних вимог іпотекодержателя (30 млн. гри.), що були задоволені по зазначеному спірному договору.

Нараховане майно загальною площею 47 026,5 кв. м. було відчужене по спірному договору за ціною, що склала загальну суму у розмірі 30 000 000,00 грн., що в перерахунку на вартість одного квадратного метра такої нерухомості складає суму у розмірі 638,10 грн. за 1 кв.м., або що по курсу НБУ на момент укладання угоди у розмірі 27,13 грн. за один долар США, еквівалентно вартості 23,52 дол. США за 1 кв. м.

Проте, як слідує із загальнодоступної інформації, на ринку мінімальна середня ціна пропозиції з продажу купівлі нерухомості такого класу і такого стану ніколи не опускалася нижче 200 дол.США за 1 кв.м.

Зазначене зокрема підтверджується даними з Єдиної бази даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості, сервісу послуг електронного визначення оціночної вартості та автоматичного формування електронних довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості (https://evaluation.spfu.gov.ua), яка введена в експлуатацію відповідно до наказу Фонду державного майна України від 25 червня 2021 року №1097 (надалі - ЄБДЗО).

Так, згідно довідок, отриманих з ЄБЗДО станом на 01.04.2023 ринкова вартість предмету іпотеки складає 424 076 887,24 грн., що за офіційним курсом гривні до іноземних валют НБУ, що діяв на момент укладення спірної угоди 27,13 грн. за один долар США, яке було еквівалентно 11 599 477,22 дол. СІІІА.

Тобто, відповідно за даними довідок ЄБЗДО ринкова вартість 1 кв.м. становить 246,66 дол. СІІІА, що за офіційним курсом гривні до іноземних валют НБУ еквівалентно 9 017,83 грн., що вище ніж в 10 разів вартість, що була визначена в спірному договорі.

Звертає увагу на той факт, що ринкова вартість відчуженого по спірному договору нерухомого майна, що визначена Позивачем згідно ЄБЗДО, фактично ідентична оціночній заставній вартості цього майна, що була визначена боржником і ВАТ «ВТБ Банк» в Іпотечному договорі від 17.05.2010 реєстраційний №617, в редакції договору №437 від 01.04.2011 на загальну суму, за винятком будівлі дошкільної установки №1 «Журавка», у розмірі 6 271 898. 87 дол. США, що в перерахунку на вартість 1 квадратного метра нерухомого майна складає ціну у розмірі 133,37 доларів США за один квадратний метр, або у гривнях по офіційному курсу НБУ на день укладення спірної угоди (27,13 гривень за один квадратний метр) - 3 188,33 грн. за один квадратний метр.

Таким чином, з вищевикладеного очевидно слідує, що фактична ринкова вартість відчуженого по спірному договору нерухомого майна, не могла і не може бути нижче, ніж еквівалентної вартості 150 дол. США за один квадратний метр, що на момент укладення спірного договору по офіційному курсу НБУ долар США до гривні 27,13 грн. да долар США, еквівалентно вартості 4 069,50 грн. за один квадратний метр, або 191 374 341,70 грн. за все майно загальною площею 47 026,5 квадратним метрів.

А отже, загальні втрати боржника, які були йому спричинені укладенням зазначеної спірної угоди, складають суму не менше ніж 90 відсотків суми у розмірі 161 374 341,7 грн. (193 374 341,7 - 30 000 000,00). Тобто, в зв`язку з укладенням цієї угоди іпотекодавець зобов`язаний був відповідно до вимог ч.5 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» перерахувати боржнику, а боржник зобов`язаний отримати від іпотекодавця 90 відсотків зазначеної суми перевищення ринкової вартості відчуженого по спірному договору майна, над вартістю вимог іпотекодержателя, що фактично були задоволені цією угодою.

Проте, зазначена сума перевищення не була отримана боржником, чим йому, та відповідно і кредиторам, була нанесена шкода в загальному розмірі на суму не менше ніж у розмірі 145 241 407,53 грн. (0,9 х 161 374 341,70 грн.).

Також місцевим судом не враховано факту відсутності доказів фактичної наявності вимог до боржника зі сторони іпотекодержателя - ТОВ «УНІВЕРСАМ «ТОПОЛЯ» на момент укладення договору. Як слідує з матеріалів справи, в ній відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували наявність будь-якої реальної заборгованості Боржника як перед ТОВ «Універсам «Тополя», так і перед іншими забезпеченими кредиторами.

Господарським судом не виконано висновків Верховного Суду, наведених у цій справі (постанова від 26.09.2023 у справі №908/2609/17 (№908/1359/22)).

Відповідач 1, Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів, у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що Господарським судом Запорізької області, з урахуванням вказаних висновків Верховного Суду, було досліджено всі обставини справи та надані на підтвердження вимог докази.

Твердження апелянта про невиконання Господарським судом Запорізької області висновків, постановлених Верховним Судом у складі колегії Касаційного господарського суду 26.09.2023 по справі № 908/2609/17(908/1359/22), при прийнятті рішення, що оскаржується, є необґрунтованим та безпідставним.

Апелянт заперечує висновок суду першої інстанції стосовно того факту, що Апелянтом (Позивачем) не надано належних доказів відчуження (передачі) іпотечного майна, яке є предметом іпотеки, за ціною нижче ринкової. В своїх пояснення Позивач неодноразово наголошував на своїх припущеннях щодо недостовірності оцінки майна, що визнана звітом № 225 від 21 березня 2017 року та відзначав, що така оцінка повинна орієнтовно складати не менше 220 мл. грн. В той же час, Позивач відмовився сплатити вартість експертизи, встановленої ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.12.2023, мотивуючи великими витратами. З урахуванням того факту, що судові витрати підлягають поверненню Позивачу у випадку задоволення його позовних вимог, то така поведінка однозначно вказує, що Позивач не впевнений у своїх припущеннях та остерігається втрат у зв`язку з негативним для нього експертним висновком та відмовою в задоволенні позову.

Постановою ВП №52128867 від 09.05.2024, у зв`язку з повним виконанням, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/1907/15, було закінчено виконавче провадження.

Постановою ВП № 40024543 від 11.07.2024, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2012 по справі №403/10827/12, було закінчено виконавче провадження.

Тобто, на підставі вищевикладеного, станом на 11 липня 2024 року заборгованість перед Приватним акціонерним товариством «Юнікон» з боку ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» відсутня у зв`язку із солідарним виконанням обов`язку поручителем ОСОБА_3 та сплатою наявної заборгованості.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали. Згідно з ч. 3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 17.07.2024 року для розгляду справи № 908/2609/17(908/1359/22) визначено колегію суддів Центрального апеляційного господарського суду: головуючий Верхогляд Т.А. (доповідач) судді: Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.

02.09.2024 судді: Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є. подали заяву про самовідвід у справі №908/2609/17(908/1359/22). Заява мотивована наявністю підстав, передбачених ч.3 ст. 36 ГПК України.

Під час дослідження матеріалів справи №908/2609/17(908/1359/22) встановлено, що колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Верхогляд Т.А., суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. 17.04.2023 прийнято постанову по справі №908/2609/17(908/1359/22), яку було скасовано постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.03.2023.

Ухвалою від 02.09.2024 заяву суддів Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є. про самовідвід у справі №908/2609/17(908/1359/22) задоволено; справу передано для визначення складу суду, в порядку встановленому ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Іванова О.Г. (доповідач), судді Чус О.В., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.09.2024 у складі: головуючого судді - Іванова О.Г. (доповідач), суддів Чус О.В., Мороз В.Ф. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Юнікон на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024 у справі № 908/2609/17(908/1359/22); розгляд справи призначено в судовому засіданні на 26.11.2024.

В судовому засіданні 26.11.2024 оголошено перерву до 13.01.2025.

В судовому засіданні 13.01.2025 оголошено перерву до 23.01.2025.

В судовому засіданні 23.01.2025 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

17.05.2010 між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (надалі за текстом - Банк) та Публічним акціонерним товариством Дрогобицький завод автомобільних кранів (надалі за текстом - ПАТ ДЗАК/відповідач 2/боржник) було укладено кредитний договір № ВКЛ 88/10 про надання позичальнику кредиту в сумі 3 750 000 доларів США зі строком повернення кредиту - не пізніше 16.05.2011. До договору вносились сторонами зміни, які були оформлені у вигляді договорів про внесення змін до кредитного договору № ВКЛ 88/10 від 17.05.2010.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.09.2023 у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) установлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 17.05.2010 № ВКЛ 88/10 зі змінами та доповненнями, сторони уклали ряд договорів забезпечення, зокрема, іпотечний договір від 17.05.2010, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Р.І. за реєстровим № 617.

Згідно умов вказаного іпотечного договору в редакції договору про внесення змін від 01.04.2011 предметом іпотеки є нерухоме майно за адресою: Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, а саме:

- будівля гальванічного цеху - цех № 8 (Л-2), загальною площею 4220,8 м.кв., номер об`єкту в РПВН 25191351;

- будівля корпусу № 1 - цех № 2 та № 10 (Б-1), загальною площею 24 608,2 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378479;

- будівля адміністративно-побутових приміщень корпусу № 1 - цехів № 2 та № 10 з перехідними галереями (А-3), загально площею 5408,5 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378409;

- будівля корпусу № 3 - цех № 5 (Н-1), загальною площею 3572,2 м.кв. номер об`єкту в РПВН 32378105;

- будівля корпусу № 3 - цех № 8 (Л-1), загальною площею 3437,9 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378320;

- будівля цеху гідроциліндрів - цех № 8 (М-1), загальною площею 2638,0 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378801;

- будівля побутових приміщень корпусу № 3 - цехів № 5 та № 8 з їдальнею та переходом (К-3), загальною площею 1908,1 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378916;

- будівля корпусу басейну Синевір/павільйон ванн/(А-2), загальною площею 1048,1 м. кв.; чаша плавального басейну (В), зовн. розм. 50,9 х 22,12 (В); навіс з кладовою (Б-1) загальною площею 33,2 м.кв., номер об`єкту в РПВН 12553895;

- будівля котельної (басейну) (Г-1), загальною площею 182,0 м.кв., номер об`єкту в РПВН 32378695;

- будівля дошкільної установи № 1 Журавлик А-2, загальною площею 2 592,1 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Дрогобич, вулиця Грушевського, будинок 9, номер об`єкту нерухомого майна в РПВН 5996803.

Згідно умов договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням та відшкодувати витрати у повному обсязі, розмір якої (вимоги) визначається на момент здійснення задоволення та визначається за критеріями, передбаченими умовами договору кредиту.

За вказаним кредитним договором виникла заборгованість і Банк звернувся до господарського суду Львівської області з двома позовами - справа № 914/171/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором (грошових коштів), справа № 914/172/13 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

25.11.2013 видано наказ Господарського суду Львівської області у справі № 914/171/13 (за позовом АТ ВТБ Банк до ПАТ ДЗАК) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

26.11.2013 видано наказ Господарського суду Львівської області у справі № 914/172/13 (за позовом АТ ВТБ Банк до ПАТ ДЗАК про звернення стягнення на предмет іпотеки).

Реалізація іпотечного майна здійснювались і державним виконавцем і Банком в межах виконання судового рішення у справі № 914/171/13 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

04.10.2017 державним виконавцем проведено реалізацію майна боржника - прилюдні торги в межах виконавчого провадження з виконання наказу від 25.11.2013 у справі № 914/171/13.

Згідно Акту № 41103649/14 від 04.10.2017 державного виконавця торги не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників, проте Банк (стягувач), виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна (іпотечного майна - будівлі дошкільної установи № 1 Журавлик).

Інше майно, яке було предметом договору іпотеки № 617, на прилюдні торги не передавалось, у власність Банку (стягувача) не переходило.

27.10.2017 здійснено державну реєстрацію зміни обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (знято обтяження з іпотечного майна - з будівель дошкільної установи № 1 Журавлик).

27.10.2017 державним реєстратором - приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Легедою М.М. оформлено свідоцтво про право власності АТ ВТБ Банк на іпотечне майно; здійснена державна реєстрація права власності АТ ВТБ Банк на згадане іпотечне майно.

Іпотека на інше майно, що є предметом договору іпотеки № 617, залишена в силі, право іпотекодержателя на інше майно залишено у Банка.

06.11.2017 між Банком (Первісний кредитор) та ТОВ ФК Фактор Груп (Новий кредитор) укладено договір № 06/11/2017/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором, за умовами якого Банк відступив Новому кредитору всі вимоги (повністю) за основним зобов`язанням - Кредитним договором № ВКЛ 88/10.

На виконання цього договору сторони уклали акти приймання-передачі документації та приймання-передачі прав вимоги до договору № 06/11/2017/1 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення від 06.11.2017.

06.11.2017 між Банком (Первісний кредитор) та ТОВ ФК Фактор Груп (Новий кредитор) укладається Договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, за умовами якого Банк відступив Новому кредитору всі вимоги (повністю) за похідними зобов`язаннями, в тому числі за договором іпотеки № 617 (крім будівель дошкільної установи № 1 Журавлик, оскільки Банк на той момент уже набув права власності на цей об`єкт і, відповідно, не міг відступити право вимоги на нього, внаслідок того, що право іпотеки саме на це іпотечне майно вже було припиненим).

07.11.2017 між ТОВ ФК Фактор Груп (Первісний кредитор) та ТОВ Універсам Тополя (Новий кредитор) (13.09.2019 ТОВ Універсам Тополя припинено шляхом приєднання до ТОВ Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів) укладено договори про відступлення права вимоги за кредитним договором в повному обсязі та за іпотечними договорами, в тому числі за договором іпотеки № 617.

12.12.2017 між ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів (іпотекодавець) та ТОВ Універсам Тополя (іпотекодержатель) (13.09.2019 ТОВ Універсам Тополя припинено шляхом приєднання до ТОВ Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів) укладено оспорюваний у цій справі договір про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2010.

Оспорюваний у даній справі Договір від 12.12.2017 укладено від ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів головою ліквідаційної комісії Букрєєвим Ігорем Ігоровичем, а від Товариства з обмеженою відповідальністю Універсам Тополя директором ОСОБА_7 , що діяв на підставі Статуту та протоколу загальних зборів учасників № 11-12/17 від 11.12.2017.

Договір від 12.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2010, що посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганик Р.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 617, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1971.

Відповідно до п. 1.1. договору про задоволення вимог іпотекодержателя у зв`язку з укладанням між ТОВ Універсам Тополя (Новим кредитором) та ТОВ ФК Фактор Груп (Первісним кредитором) Договору про відступлення прав вимоги (цесії) № 22/2017-КБЕ-Ц від 07.11.2017, за умовами якого Первісний Кредитор відступив Новому Кредитору право вимоги за кредитним договором № ВКЛ 88/10 від 17 травня 2010 року, з урахуванням усіх змін та доповнень внесених до нього, а також Договору про відступлення права вимоги за Іпотечними договорами, посвідченого 07 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабаєвою А.А. та зареєстровано в реєстрі за №1717, на підставі ст. ст. 36, 37 Закону України Про іпотеку, Сторони досягли згоди про задоволення вимог ТОВ Універсам Тополя в позасудовому порядку шляхом передачі ПАТ ДЗАК і набуття ТОВ Універсам Тополя права власності на предмет іпотеки.

Згідно з п. п. 1.2., 1.4 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя предметом іпотеки за Договором іпотеки (далі - Предмет іпотеки), право власності на який ТОВ Універсам Тополя набуває в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором № ВКЛ 88/10 від 17.05.2010, укладеного між ПАТ ДЗАК та ПАТ ВТБ Банк стосовно виконання зобов`язань, щодо повного та вчасного повернення кредиту в сумі 2 700 000 дол. США у строк до 15.05.2013 (включно), є:

- будівля корпусу № 1 - цех №2 та №10 (1 Б), загальною площею 24 608,2 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 3237847;

- будівля корпусу № 3 - цех № 5 (1 Н), загальною площею 3572,2 м.кв. за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378105;

- будівля гальванічного цеху - цех № 8 (2 Л), загальною площею 4220,8 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 25191351;

- будівля цеху гідроциліндрів - цех № 8 (1 М), загальною площею 2638,0 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378801;

- будівля корпусу № 3 - цех № 8 (1 Л), загальною площею 3437,9 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378320;

- будівля адміністративно-побутових корпусу № 1 - цехів № 2 та № 10 з перехідними галереями (ЗА), загально площею 5408,5 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378409;

- будівля побутових приміщень корпусу № 3 - цехів № 5 та № 8 з їдальнею та переходом (ЗК), загально площею 1908,1 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Гайдамацька, буд. 22, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378916;

- будівля котельної (басейну) (1 Г), загальною площею 182,0 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Спортивна, буд. 2а, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 32378695;

- будівля корпусу басейну Синевір/павільйон ванн/(2 А), загальною площею 1048,1 м. кв.; чаша плавального басейну (В), зови. розм. 50,9 х 22,12 (В); навіс з кладовою (1Б) загальною площею 33,2 м.кв., за адресою Львівська область, місто Дрогобич, вул. Спортивна, буд. 2А, реєстраційний номер об`єкту нерухомості 6, номер об`єкту в РПВН 12553895.

Відповідно до п. 3.1., 3.2. договору про задоволення вимог іпотекодержателя встановлено, що ТОВ Універсам Тополя набув предмет іпотеки у власність за ринковою вартістю 14 540 777, 00 грн. без ПДВ, визначеною на підставі оцінки, складеної суб`єктом оціночної діяльності згідно із Звітом про оцінку вартості основних фондів, що знаходяться на балансі ПАТ ДЗАК, складеним суб`єктом оціночної діяльності Правобережною товарною біржою (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 225/17 від 21 березня 2017 року, виданий ФДМ України).

Предмет іпотеки передається у власність іпотекодержателя в рахунок повного виконання іпотекодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором.

Отже, сторони досягли згоди про задоволення вимог іпотекодержателя (ТОВ Універсам Тополя в позасудовому порядку - шляхом передачі іпотекодавцем і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Саме в цей момент припиняється іпотека за договором № 617 в цілому - з підстав, визначених ст. ст. 3, 17 Закону України Про іпотеку - у зв`язку з припиненням основного зобов`язання.

Кредитний договір (основне зобов`язання) припиняється в цілому, договір іпотеки (похідне зобов`язання) припиняється в цілому, права всіх іпотекодержателей, які були такими за договором № 617, припиняються.

Постановою Господарського суду Запорізької області від 29.12.2017 боржника - Публічне акціонерне товариство Дрогобицький завод автомобільних кранів визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру в порядку статті 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 29.12.2017 за № 48346 розміщено повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Позивач є кредитором боржника згідно з ухвалою Господарського суду Запорізької області від 23.05.2018, якою заяву Приватного акціонерного товариства Юнікон в частині визнання кредиторських вимог задоволено частково. Даною ухвалою визнано вимоги Приватного акціонерного товариства Юнікон у розмірі 1 376 240, 68 грн. з шостою чергою задоволення та 3 524, 00 грн. судового збору з першою чергою задоволення.

В межах вказаної справи про банкрутство № 908/2609/17 надійшов позов Приватного акціонерного товариства Юнікон до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів та Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів про визнання недійсним Договору від 12.12.2017 про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором від 17.05.2010 (вх. № 1495/08-08/22 від 11.08.2022).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваний договір є фраудаторним, а саме: суперечить п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (вчинений всупереч принципу добросовісності), а також ч. ч. 3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України (вчинений боржником внаслідок зловживання правом власності на шкоду кредиторам).

Позивач зазначав, що укладення спірного договору порушує його права, як кредитора у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів (іпотекодавця за оспорюваним договором), договір укладався з метою невиконання кредиторських зобов`язань та задля унеможливлення звернення стягнення на майно боржника.

Також позивач зазначав на наявність в Реєстрі заборон на відчуження спірного майна.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд виходив з того, що Позивачем не надано належних доказів заінтересованості ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ стосовно Публічного акціонерного товариства Дрогобицький завод автомобільних кранів на момент укладення оспорюваного Договору від 12.12.2017 у розумінні вимог Закону. Також позивачем не надано належних доказів відчуження (передачі) іпотечного майна, яке є предметом іпотеки, за цінами нижчими від ринкових.

Договори від 06.11.2017 між Банком та ТОВ ФК Фактор Груп про відступлення права вимоги грошових зобов`язань та про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, а також договори від 07.11.2017 між ТОВ ФК Фактор Груп та ТОВ Універсам Тополя про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечними договорами, в тому числі за договором іпотеки № 617 не оскаржувались та є чинними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 42 Господарський суд у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, поданою в порядку, визначеному статтею 7 цього Кодексу, може визнати недійсними правочини або спростувати майнові дії, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, якщо вони порушили права боржника або кредиторів, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив іншій особі або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Отже, визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимальне та справедливе задоволення вимог кредиторів.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 наведено висновок щодо можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених в тому числі нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів, з огляду на те, що законодавство про банкрутство є частиною цивільного/господарського законодавства, тому до правовідносин, які регулює цей Кодекс як спеціальний нормативно-правовий акт, можуть застосовуватися також норми Цивільного кодексу України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника.

Відповідно до статей 16, 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20 тощо.

Тому, в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

Виходячи з аналізу статті 20 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом наведена норма у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника підлягає застосуванню у справах про банкрутство, провадження у яких відкрито під час дії цього Закону та до правочинів (договорів) або майнових дій боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що провадження у цій справі про банкрутство порушено 29.12.2017 на підставі заяви боржника в порядку статті 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (у редакції, чинній з 19.01.2013), наявні правові підстави для застосування при розгляді заяви кредитора про визнання недійсним спірного договору з підстав недійсності правочину, положень статті 20 вказаного Закону.

В цьому випадку спірний договір укладено в межах підозрілого періоду (протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, а саме за 17 днів до такого порушення), встановленого статтею 20 вказаного Закону.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, зокрема з підстав здійснення боржником відчуження або придбання майна за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Формулювання зловживання правом необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника (див. висновки сформовані у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16).

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається про людське око, таким критеріям відповідати не може.

Процедура банкрутства за своєю суттю є конкурсним процесом, основною метою якого, зокрема, є рівномірне і справедливе задоволення вимог всієї сукупності кредиторів неплатоспроможного боржника.

Досягнення цієї мети є можливим за умови гарантування: 1) охорони інтересів кредиторів від протизаконних дій інших кредиторів; 2) охорони інтересів кредиторів від недобросовісних дій боржника; 3) охорони боржника від протизаконних дій кредиторів.

Позови боржника, в тому рахунку немайнові про визнання недійсними правочинів, можуть впливати на формування складу активів боржника з огляду на положення статті 216 Цивільного кодексу України (застосування наслідків з огляду на визнання правочину недійсним), статті 388 Цивільного кодексу України (витребування майна від добросовісного набувача після визнання договору недійсним), статті 400 (витребування майна від недобросовісного набувача) та можуть призводити до зміни ліквідаційної маси боржника, що в свою чергу впливає на права кредиторів у справі про банкрутство.

Предметом спору у цій справі позовного провадження, яке розглядається в межах справи про банкрутство є визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя за іпотечним договором.

У преамбулі Кодексу України з процедур банкрутства унормовано, що цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи.

Відтак, рішення у справах позовного провадження, які розглядаються в межах справи про банкрутство, у порядку встановленому статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства, результатом розгляду яких може бути зміна, збільшення ліквідаційної маси боржника, можуть впливати як на права і охоронювані законом інтереси кредиторів у справі про банкрутство так і самого боржника.

При цьому, кредитор боржника може мати похідний інтерес у стягненні коштів, іншого майна з третіх осіб на користь боржника, зокрема і у процедурі банкрутства. Інтерес кредитора у поповненні (недопущенні зменшення) ліквідаційної маси боржника є похідним від такого інтересу боржника. Тому позови, спрямовані на поповнення (недопущення зменшення) ліквідаційної маси, є позовами на користь як боржника, якому належить ліквідаційна маса, так і кредитора (останній має до цієї маси інтерес так званого другого порядку). Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.11.2022 у справі № 911/1245/21 (911/3210/20).

Згідно частини четвертої статті 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, чинного як на момент укладення оспорюваного правочину (12.12.2017) так і на момент відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (29.12.2017), а також протягом майже двох наступних років після такого відкриття, визначено, що майно банкрута яке є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.

Стаття 20 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом визначає, що правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Позивач в якості підстав позову зазначає обставини укладення боржником/відповідачем 2 оспорюваного договору із заінтересованою особою, та здійснення боржником відчуження майна за цінами нижчими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції станом на момент укладання спірного договору, 12.12.2017) та ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства (у редакції на момент винесення оскаржуваного рішення) визначено, що заінтересовані особи стосовно боржника, це:

- юридична особа, створена за участю боржника;

- юридична особа, що здійснює контроль над боржником;

- юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник;

- юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи;

- власники (учасники, акціонери) боржника;

- керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника, головний бухгалтер (бухгалтер) боржника, у тому числі звільнені з роботи за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство, а також особи, які перебувають у родинних стосунках із зазначеними особами та фізичною особою - боржником, а саме: подружжя та їхні діти, батьки, брати, сестри, онуки;

- а також інші особи, щодо яких наявні обґрунтовані підстави вважати їх заінтересованими.

Варто акцентувати увагу, що вказана норма при трактуванні ознак заінтересованості, стосується обставин, які викладені в теперішньому часі, а саме:

- юридична особа, створена за участю боржника, юридична особа, що здійснює контроль над боржником;

- юридична або фізична особа, контроль над якою здійснює боржник;

- юридична особа, з якою боржник перебуває під контролем третьої особи;

- власники (учасники, акціонери) боржника, керівник боржника, особи, які входять до складу органів управління боржника.

Тобто в момент вчинення того чи іншого правочину, який має ознаки фраудаторного, особа, яка може підпадати під визначення «заінтересована особа» повинна мати статус (займати певну посаду) та відповідати критеріям, зазначеним в ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства в теперішньому часі.

Підставою визнання недійсним вказаного Договору від 12.12.2017 Позивач зазначає абз. 3 ч. 2 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а саме - вчинення правочинів з заінтересованою особою.

Отже, враховуючи, що оскаржуваний Договір від 12.12.2017 Банкрутом (ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів) укладено з ТОВ Універсам Тополя, з тексту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що саме цю компанію представник скаржника і вважає заінтересованою особою.

За доводами заявника апеляційної скарги, обставинами, які вказують на те, що ТОВ Універсам Тополя, яке припинено шляхом приєднання до ТОВ Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів, є заінтересованою особою щодо Боржника, є перебування сторін Договору від 12.12.2017 під контролем однієї і тієї ж третьої особи ОСОБА_3 .

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" та статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення":

- кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов`язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов`язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі;

- істотна участь - пряме або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами часткою у розмірі 10 і більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі або незалежно від формального володіння можливість значного впливу на керівництво чи діяльність юридичної особи.

Відповідно до наведеного у Податковому кодексі України визначення терміну "пов`язані особи" - це юридичні та/або фізичні особи, взаємовідносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють і які відповідають таким ознакам, юридична особа, що здійснює контроль за господарською діяльністю платника податку або контролюється таким платником податку чи перебуває під спільним контролем з таким платником податку; фізична особа або члени її сім`ї, які здійснюють контроль за платником податку (п.п.14.1.159 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

В той же час, матеріалами справи підтверджено, що станом на 12.12.2017, а саме на момент укладання спірного договору відповідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- Публічне акціонерне товариство Дрогобицький завод автомобільних кранів (Код ) засновано 19.08.1993. Керівник - голова ліквідаційної комісії Букрєєв Ігор Ігорович. Публічне акціонерне товариство Дрогобицький завод автомобільних кранів зареєстровано за адресою: 82100, Львівська обл., місто Дрогобич, вулиця Гайдамацька, будинок 22. Кінцевий бенефіціарний власники (контролер) юридичної особи є ХАЛФОНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД, адреса засновника: Елена Чараламбус, Кіпр, Нікосія, Псімолофу, вулиця Санторініс, 4, 2630;

- Товариство з обмеженою відповідальністю УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ (Код ) засновано 04.09.1998. Керівник - ОСОБА_7 . Зареєстровано (на 12.12.2017) за адресою: АДРЕСА_2 . Кінцевими бенефіціарними власниками (контролерами) юридичної особи є ОСОБА_7 , відсоток частки статутного капіталу в юридичній особі або відсоток права голосу в юридичній особі - 50, 00, тип бенефіціарного володіння - пряме та ОСОБА_9 , відсоток частки статутного капіталу в юридичній особі або відсоток права голосу в юридичній особі - 50, 00, тип бенефіціарного володіння - пряме.

15.05.2019 до реєстру внесене рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення ТОВ УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ в результаті реорганізації - приєднані до Відповідача 1.

Таким чином, стороною спірного правочину з Боржником було ТОВ «Універсам «Тополя», яке ніяким чином ні до, ні на момент укладення Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 12.12.2017 не було пов`язано ні з самим боржником ПАТ «ДЗАК», ні з головою ліквідаційної комісії боржника Букреєвим І.І. підставами визначення заінтересованості особи стосовно боржника, передбаченими ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та ст.1 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так само, як й засновники ( ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ) та директор ТОВ «Універсам «Тополя» ( ОСОБА_7 ).

Приєднання ТОВ «Універсам Тополя» до ТОВ «ВКФ ДЗАК» (Відповідача 1 по даній справі), в результаті чого ТОВ «ВКФ ДЗАК» стало правонаступником ТОВ «Універсам Тополя», відбулось 08.08.2019, тобто більш ніж через 1,5 року після здійснення спірного правочину.

Вищевказані обставини повністю спростовують факт наявності заінтересованості Відповідача 1 (як правонаступника ТОВ «Універсам Тополя») відносно боржника при вчиненні спірного правочину.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановлені на підставі недостовірних даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, без їх перевірки, без надання належної оцінки доводам, аргументам та доказам, що містяться матеріалах, справи або є загальнодоступними завдяки таким сайтам, як Опендатабот та Юконтрол, є безпідставними з огляду на наступне.

Вказане твердження Апелянта не відповідає чинному законодавству України, а саме ст. 7 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у відповідності до якої Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру.

Тобто, Державою на рівні закону визначено, що саме з Єдиного державного реєстру забезпечується достовірна інформація щодо, в тому числі даних про юридичну особу.

В той же час, у відповідності до даних Вікіпедія Опендатабот (opendatabot.ua) це українська компанія, що надає доступ до державних даних з основних публічних реєстрів для громадян та бізнесу. Тобто, Опендатабот - це не альтернатива Єдиному державному реєстру, а компанія, яка надає інформацію, в тому числі на підставі даних Єдиного державного реєстру, і саме він є першоджерелом.

Отже, витяг з Єдиного державного реєстру підтверджує, що станом на 12.12.2017 кінцевим бенефіціарним власником (контролером) боржника був саме ХАЛФОНД ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД, як правильно і визначив суд першої інстанції у своєму рішенні.

Тож, твердження Позивача щодо того, що Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 12.12.2017 укладено з заінтересованою особою ТОВ «ВКФ ДЗАК», яке є правонаступником ТОВ «УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ», та прямим бенефіціарним власником ПАТ «ДЗАК», яким на той час був ОСОБА_3 (72,0623% акцій ПАТ «ДЗАК» належать ТОВ «ЩИТ-СЕРВІС», в особі його власника ОСОБА_3 ), є необґрунтованим та спростовується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Наведені апелянтом обставини щодо правового зв`язку громадянина Заліско І.І., як з Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів (яке є правонаступником ТОВ «УНІВЕРСАМ ТОПОЛЯ»), так і з Боржником вказують на те, що саме ця фізична особа, у розумінні наведених положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», статті 1 КУзПБ, є заінтересованою особою як щодо Боржника - внаслідок звільнення з посади особи, яка входила до складу органів управління Боржника (член Наглядової ради ПАТ Дрогобицький завод автомобільних кранів), менше ніж за три роки до відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника у цій справі; так, і щодо Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів - через статус керівника та власника цього товариства.

Поряд з цим наведений зв`язок ОСОБА_3 , який надає цій фізичній особі статус заінтересованої особи окремо стосовно Боржника та окремо стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів, між тим не створює аналогічний правовий зв`язок між цим Підприємством та Боржником, а саме заінтересованість Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо комерційна фірма Дрогобицький завод автомобільних кранів стосовно Боржника у розумінні наведених положень статті 1 КУзПБ.

Аналогічний висновок щодо заінтересованості осіб наведений у постанові КГС у складі верховного Суду від 12.09.2023 у справі № 917/256/23.

Більш того, колегія суддів констатує, що стороною оскаржуваного правочину із Боржником було саме ТОВ «Універсам «Тополя».

Приєднання останнього до ТОВ «ВКФ ДЗАК» (Відповідача 1 по даній справі), в результаті чого ТОВ «ВКФ ДЗАК» стало правонаступником ТОВ «Універсам «Тополя», відбулось більш ніж через півтора роки після здійснення спірного правочину.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що голова ліквідаційної комісії Букрєєв І.І. в момент вчинення Договору перебував фактично під контролем третьої особи, що була її власником, тобто під контролем Заліско І.І., також спростовуються офіційними даними Єдиного державного реєстру, відповідно до яких на момент вчинення договору ОСОБА_3 не був бенефіціарним власником (контролером) Боржника.

З огляду на вищезазначене, вказані факти спростовують твердження Апелянта, що спірний договір було укладено з заінтересованою особою та що відчуження було здійснено на користь заінтересованої особи, що й було враховано Господарським судом Запорізької області при прийняті рішення суду від 11.06.2024 у цій справі.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що місцевим судом не надано належної правової оцінки об ставинам, на які посилався Позивач, та які очевидно свідчать про те, що фактична ри нкова вартість відчуженого по спірному договору майна істотно (на 200 млн. грн. і вище) вища вартості фактичних вимог іпотекодержателя (30 млн. гри.), що були задоволені по зазначеному спірному договору, колегія суддів зазначає наступне.

В своїх пояснення Позивач неодноразово наголошував на своїх припущеннях щодо недостовірності оцінки майна, що визнана звітом № 225 від 21 березня 2017 року та відзначав, що така оцінка повинна орієнтовно складати не менше 220 мл. грн.

З метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду, господарський суд задовольнив клопотання позивача (від 21.11.2023) про проведення експертизи, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 04.12.2023, зокрема, призначено у справі № 908/2609/17 (908/1359/22) судову оціночно-будівельну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

В той же час, Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України оціночно-будівельна експертиза проведена не була, оскільки саме Приватним акціонерним товариством Юнікон попередня оплата за рахунком не здійснена.

Відповідно до ч. 4 ст. 102 ГПК України у разі ухилення учасника справи від подання суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документівабо від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Таким чином, оскільки саме Позивач, Приватне акціонерне товариство Юнікон, за клопотанням якого експертиза була призначена, ухилився від участі у судовій оціночно-будівельній експертизі та перешкоджав її проведенню, колегія суддів на підставі ч. 4 ст. 102 ГПК України вважає за можливе відмовити у визнанні встановленою обставини, для з`ясування якої експертиза була призначена, а саме відмовити у визнанні доводів Позивача про те, що фактична ри нкова вартість відчуженого по спірному договору майна становила не менше 220 млн. гривень.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 37 Закону України Про іпотеку передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Заявник апеляційної скарги посилається на ч. 5. ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що у разі набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Але посилаючись на зазначено норму, Апелянт ігнорує частину першу цієї статті, відповідно до якої Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Тобто, при набутті права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки здійснюється оцінка майна, і у випадку перевищення вартості Іпотекодержатель оплачує Іпотекодавцю різницю. Але у відповідності до звіту про оцінку, перевищення вартості майна відсутнє, сам звіт не оскаржений, тому посилання на вказану норму є безпідставним.

Також безпідставним та необґрунтованим є посилання на вказану норму, як на підставу для визнання договору недійсним, адже безпосередньо в статті зазначається спосіб захисту, а саме Іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, тобто законодавець встановлює імперативну норму, у відповідності до якої порушене право відшкодовується, а не визнається недійсним правочин, що слугує підтвердженням обранням Позивачем неправильного способу захисту.

Що стосується твердження Позивача про відсутність доказів наявності вимог до Боржника зі сторони іпотекодержателя - ТОВ «УНІВЕРСАМ «ТОПОЛЯ» на момент укладення договору, то правовими підставами таких вимог є Договори від 06.11.2017 між Банком та ТОВ ФК Фактор Груп про відступлення права вимоги грошових зобов`язань та про відступлення права вимоги за іпотечними договорами, а також договори від 07.11.2017 між ТОВ ФК Фактор Груп та ТОВ Універсам Тополя про відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечними договорами, в тому числі за договором іпотеки № 617, які не оскаржувались та є чинними, що й було встановлено оскаржуваним рішення суду.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення в апеляційному порядку, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282, 283 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Юнікон на рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024 у справі № 908/2609/17(908/1359/22) - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 11.06.2024 у справі № 908/2609/17(908/1359/22) залишити без змін.

Судові витрати Приватного акціонерного товариства Юнікон за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена та підписана 24.03.2025.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя О.В. Чус

Суддя В.Ф. Мороз