ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1087/25

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.

розглянувши заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області за вх. ГСОО № 2-393/25 від 21.03.2025 про забезпечення позову у справі № 916/1087/25

за позовом: Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області (вул. Артура Савельєва, 6, м. Одеса, 65062) в інтересах держави в особі Одеської міської ради (пл. Біржова, 1, м. Одеса, 65026)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест» (пров. 2-й Артилерійський, 6, м. Одеса, 65063)

про стягнення 5148041,95 грн,

УСТАНОВИВ:

Заступник керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест», в якій просить суд стягнути з відповідача до місцевого бюджету грошові кошти в сумі 5148041,95 грн, з яких: 3211012,98 грн заборгованість зі сплати пайової участі замовника у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста; 1630091,32 інфляційних втрат; 306937,65 грн 3% річних.

В обґрунтування підстав позову прокурор посилається на обставину несплати відповідачем, як замовником будівництва, на користь бюджету міста коштів у якості пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури після вводу в експлуатацію об`єкта будівництва «Нове будівництво двосекційного житлово-готельного комплексу з апартаментами і офісними приміщеннями на першому поверсі і підземним паркінгом, за адресою: м. Одеса, Приморський район, провулок Ванний, 5-Г; Фонтанська дорога (вул. Перекопської дивізії), земельна ділянка 101/1 (Коригування)». Як зазначає прокурор, бездіяльність відповідача у виді несплати коштів пайової участі порушує інтереси територіальної громади міста Одеси, натомість, позивач, як орган місцевого самоврядування, не здійснює належних дій з метою захисту відповідних прав.

Разом з позовом прокурором було подано до суду заяву, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест», як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі, інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать відповідачу у межах суми позовних вимог на загальну суму 5148041,95 грн.

Розглянувши заяву прокурора про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 916/1087/25, проаналізувавши подані прокурором докази та пояснення, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 статті 137 ГПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Так, виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 року у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній із сторін.

Отже, саме забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні, у разі задоволення / часткового задоволення позову судом.

Між цим, згідно з усталеною практикою Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, а оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії або забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Також, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Так, співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При цьому суд наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову з урахуванням предмету позову може бути достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Водночас достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Суд враховує, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів держави, юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового акту. Водночас, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову та особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

Так, згідно зі ст. 73, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У цій справі прокурор мотивує необхідність вжиття заходу забезпечення позову таким: статутний капітал відповідача становить 50000,00 грн, що є меншим ніж сума, яка заявлена до стягнення в межах цієї справи; з Єдиного державного реєстру судових рішень (справа № 522/13321/21) прокурором було встановлено, що в межах кримінального провадження № 0000071 від 24.06.2021 здійснюється досудове розслідування за ознаками вчинення посадовими особами відповідача протиправних дій, направлених на ухилення від сплати податку на додатну вартість на суму 8202053,00 грн, що викликає сумніви у прокурора щодо вчинення відповідачем добросовісний дій в частині погашення боргу, у разу задоволення позову судом; за відповідачем не зареєстровано право власності на нерухоме майно, за рахунок якого можливо буде виконати рішення суду у цій справі. Як наголошує прокурор, заявлені ним заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними з предметом позову, накладення арешту на кошти боржника не порушить прав останнього, натомість запровадження судом тимчасових обмежень дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у захисті порушених прав територіальної громади, у разі ухвалення судом позитивного рішення у цій справі. В цей же час, у прокурора відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову, адже останній вважає, що запропоновані ним заходи забезпечення позову не призведуть до спричинення відповідачу будь-яких матеріальних збитків.

На підтвердження своїх доводів прокурор подав суду: роздруківку з відкритих джерел - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 11.03.2025 щодо відповідача, з якого вбачається, що статутний капітал останнього становить 50000,00 грн; інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 11.03.2025, згідно з якою пошук за кодом ЄДРПОУ відповідача: 41339988 дає відомості лише щодо права оренди відповідача на земельну ділянку з кадастровим номером :54:006:0322.

Так, при вирішенні питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує, зокрема, висновки Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, які зводяться до того, що: У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін..

В цей же час суд зазначає, що такий підхід не є абсолютним, адже умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, про що також вказав Верховний Суд у вищезгаданій постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

Суд наголошує, що використання судом лише стандарту доказування, який полягає у потенційній можливості відповідача у будь-який час розпорядитись своїм майном, є невиправданим, оскільки за таких умов будь-який спір з майновими вимогами може бути забезпечений судом у разі подання відповідним учасником заяви.

Тобто, у кожній окремій справі суд, вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у будь-якому випадку має оцінити доводи заявника, зокрема, на предмет обґрунтованості припущення заявника, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а вжиті судом обмеження відповідача у розпорядженні належного йому майна є виправданим та необхідним. При цьому, суд наголошує, що пред`явлення грошових вимог до відповідача та подання позову автоматично не свідчить про потенційну можливість ухилення відповідача від сплати спірних коштів у добровільному порядку за рішенням суду, а є, в першу чергу, свідченням про наявність спору між учасниками справи. В цей же час, наявність/відсутність обставин, якими прокурор обґрунтовує позовні вимоги, в тому числі наявність/відсутність підстав для стягнення з відповідача спірних коштів, суд буде встановлювати лише на стадії розгляду справи по суті.

Так, у цій справі прокурором заявлені майнові вимоги до відповідача, а отже захід забезпечення позову, який прокурор просить суд вжити, безпосередньо пов`язаний з предметом спору та входить в межі ціни позову. При цьому суд погоджується з доводами прокурора, що виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у разі задоволення/часткового задоволення позову, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

Суд вважає, що поданими поясненнями та доказами прокурор обґрунтував свої припущення про наявність підстав вважати, що кошти, які належать відповідачу на момент пред`явлення позову до нього, можуть бути витрачені відповідачем на інші цілі, зокрема, з урахуванням висновків Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.

При цьому, у постанові від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував про правильність висновку судів попередніх інстанції щодо необхідності врахування обставини розміру статутного капіталу відповідача, який є меншим, ніж сума позову, що може свідчити про існування сумнівів щодо можливості виконання судового рішення у випадку стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми.

Також, у постанові від 06.10.2022 у справі № 905/446/22 Верховний Суд звернув увагу на те, що за обставин звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач. Отже, саме відповідач має можливість повно доводити наведені обставини, зокрема спростувати підстави для накладення арешту на грошові кошти на відкритих ним рахунках, зазначити про наявність у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів, про наявність майна тощо, що може свідчити про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову. Тобто спростувати обставини імовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення позову в разі невжиття заходів забезпечення позову. Натомість, при розгляді заяви про забезпечення позову у цій справі відповідачем, наразі, не доведено недоцільності чи неспівмірності заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, а також щодо того, що такі заходи забезпечення позову створюють або можуть створити перешкоди господарській діяльності товариства та не спростовано обставини ймовірності утруднення виконання рішення суду про задоволення (часткове задоволення) позову, в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, врахувавши практику Верховного Суду у подібних справах, а також пояснення і докази прокурора, суд, оцінивши співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок їх невжиття, виснує про наявність достатніх підстав для забезпечення позову прокурора шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову 5148041,95 грн.

При цьому суд вважає необхідним відзначити, що накладення арешту на грошові кошти є тим заходом забезпечення позову, який в розумінні приписів статті 136 ГПК України є ефективним для можливого захисту порушених прав у цій справі. Між цим, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів територіальної громади міста Одеси, за захистом яких прокурор звернувся до суду.

Крім цього, станом на час розгляду заяви про забезпечення позову, у суду відсутні підстави вважати, що застосування заходів забезпечення позову у цій справі призведе до невиправданого обмеження прав відповідача чи третіх осіб, оскільки грошові кошти залишаються у володінні відповідача, а можливість розпоряджатися обмежується на певний час та лише щодо частини коштів, якої стосується спір.

Положеннями ч. 6 ст. 140 ГПК України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

При цьому, оскільки за змістом норми статті 141 ГПК України пред`явлення особі, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, вимог забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення), є правом, а не обов`язком господарського суду, а в матеріалах справи наразі відсутні докази того, що такі збитки можуть бути понесені відповідачем, суд не знайшов підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення позову у цій ухвалі. В цей же час суд роз`яснює, що відповідач не позбавлений права звернутись з відповідним клопотанням до суду окремо, з наведенням відповідних обґрунтувань та поданням підтверджуючих доказів.

Керуючись ст. 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Заступника керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси Одеської області за вх. ГСОО № 2-393/25 від 21.03.2025 про забезпечення позову у справі № 916/1087/25 задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову у справі № 916/1087/25 шляхом накладення арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест» (пров. 2-й Артилерійський, 6, м. Одеса, 65063, ) в розмірі 5148041 грн 95 коп, які обліковуються на рахунках у банках або інших фінансових установах, виявлених державним або приватним виконавцем під час виконавчого провадження, за виключенням грошових коштів, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Строк дії заходів забезпечення позову визначений статтею 145 ГПК України.

Стягувачем за ухвалою є: Приморська окружна прокуратура міста Одеси Одеської області (вул. Артура Савельєва, 6, м. Одеса, 65062, )

Боржником за ухвалою є: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест» (пров. 2-й Артилерійський, 6, м. Одеса, 65063, )

Ухвала набирає законної сили 24.03.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Південно-західного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Ухвала дійсна для пред`явлення до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Суддя Бездоля Дмитро Олександрович