ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 м. Дніпро Справа № 904/3204/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач) Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 (суддя Дупляк С.А.) повний текст рішення складено 19.09.2024) у справі

за позовом Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», м. Кам`янське, Дніпропетровської області

до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

23.07.2024 АТ «Дніпровська Теплоелектроцентраль» звернулося до господарського суду з позовною заявою від 23.07.2024 за вих. № б/н до АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» про стягнення 5713768,46 грн, з яких: 5442378,68 грн основної заборгованості, 135272,00 грн 3% річних, 136117,78 грн інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 551т від 01.10.2020 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлену позивачем в період з листопада 2022 року по березень 2024 року теплову енергію, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 5442378,68 грн. На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з січня 2023 року по червень 2024 року у сумі 136117,78 грн, а також 3% річних за загальний період прострочення з 21.12.2022 по 01.07.2024 у сумі 135272 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на користь АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» 5442378,68 грн основної заборгованості, 135272,00 грн 3 % річних, 136117,78 грн інфляційних, 68565,22 грн судового збору.

Повернуто АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» з Державного бюджету України судовий збір у сумі 17141,31 грн, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією № 426 від 18.07.2024 на суму 85706,53 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТ «Українська залізниця» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог на суму 135272,00 грн 3% річних та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та допущеним порушенням норм процесуального права, що полягає у наступному:

- апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення належних до стягнення 3% річних. Вважається, що суд не врахував вимоги ст. 3 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності. У даній справі відсутні докази, які б свідчили про погіршення фінансового стану позивача або ускладнення його господарської діяльності внаслідок дій відповідача. Тому стягнення 3% річних є надмірним та несправедливим;

- суд не врахував, що відповідач є підприємством залізничного транспорту, яке здійснює стратегічно важливі перевезення військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги. Стягнення процентів річних з такого підприємства створює ризик підриву безпеки держави і призводить до безпідставного збагачення підприємств, які не виконують стратегічних функцій, зокрема у забезпеченні обороноздатності держави;

- суд не взяв до уваги заперечення відповідача щодо того, що отримані послуги не були сплачені через невиконання позивачем своїх зобов`язань. Зокрема, у травні Залізницею був акцептований проект договору на надання послуг з теплопостачання, надісланий позивачем на погодження. Після підписання договору відповідачем, погоджений проект було направлено позивачеві для підписання, але позивач не повернув підписаний екземпляр з підписом та реквізитами постачальника. Таким чином, на думку апелянта, кредиторська заборгованість виникла з вини кредитора, а відповідно до ч. 4 ст. 613 Цивільного кодексу України проценти за прострочення кредитора не підлягають стягненню.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (п`ять днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження), встановлений в ухвалі ЦАГС від 30.10.2024, сплив на час звернення відповідачем з відзивом (24.12.2024), а тому відсутні підстави для його врахування.

Доводи відповідача про ненадходження на його адресу ухвали ЦАГС спростовуються наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа (ухвали про відкриття апеляційного провадження від 30.10.2024 по справі № 904/3204/24) одержувачу АТ «Дніпровська ТЕЦ» в його електронний кабінет 30.10.2024 о 19:16 год.

Зважаючи на те, що відповідач пропустив строк на подання відзиву, апеляційний господарський суд залишає його без розгляду та не враховує при розгляді даної справи.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

01.10.2020 між АТ «Дніпровська Теплоелектроцентраль» (далі виконавець, позивач) та АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (далі споживач, відповідач) було укладено договір № 551т про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачеві послугу з постачання теплової енергії для потреб опалення/на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення (далі - послуга) відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг послуги визначається згідно умов розділу 3 договору.

Відповідно до п. 4.1. договору споживач вносить плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу та обсяг спожитої послуги.

Згідно п. 4.2. договору станом на дату його укладання згідно Рішення виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 25.09.2020 № 510 тариф на послугу становить 1415,49 грн за 1 Гкал. без ПДВ (у т.ч. 978,53 грн - виробництво; 432,96 грн транспортування; 4,00 грн - постачання), 1698,59 грн з ПДВ та діє з 01.10.2020.

Зміна тарифу не є підставою для переукладання договору.

Відповідно до п. 4.3. договору тривалість розрахункового періоду для визначення обсягу спожитої послуги, здійснення розподілу обсягу спожитих послуг, оплати послуги виконавцю становить з першого по останній день календарного місяця, але не може перевищувати 31 календарний день.

Згідно п. 4.4. договору виконавець формує та після 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги. Рахунок та акт про постачання теплової енергії надсилається на електронну пошту споживача зазначену в розділі «Реквізити та підписи сторін» даного договору, а також надається на паперовому носії.

Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату спожитої послуги не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 4.5. договору споживач здійснює оплату за цим договором на підставі і платіжних вимог та двостороннього акту про постачання теплової енергії щомісяця не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

У разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню, але не більше 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за послуги (п. 6.3. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і з дати набрання чинності до 01.10.2021, в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 7.1. договору).

На виконання своїх зобов`язань за договором у період з листопада 2022 року по березень 2024 року позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 5 442 378,68 грн, про що позивачем було складено відповідні акти про постачання теплової енергії, а саме:

- акт про постачання теплової енергії № 11-0000068 про те, що за період з 01.11.2022 по 30.11.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 27,525 Гкал на суму 93 343,12 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 12-0000124 про те, що за період з 01.12.2022 по 31.12.2022 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 190,851 Гкал на суму 647 216,20 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 1-00000063 про те, що за період з 01.01.2023 по 31.01.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 218,063 Гкал на суму 739 497,86 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 2-00000069 про те, що за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 221,249 Гкал на суму 750 302,27 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 3-00000066 про те, що за період з 01.03.2023 по 31.03.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 113,198 Гкал на суму 383 878,42 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 11-00551 від 30.11.2023 про те, що за період з 01.11.2023 по 30.11.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 12,124800 Гкал на суму 49 811,69 грн;

- акт про постачання теплової енергії № 12-00551 від 31.12.2023 про те, що за період з 01.12.2023 по 31.12.2023 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 272,357600 Гкал на суму 1 052 036,81 грн;

- акт про постачання теплової енергії №1-00551 від 31.01.2024 про те, що за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 224,116600 Гкал на суму 838.482,05 грн;

- акт про постачання теплової енергії №2-00551 від 29.02.2024 про те, що за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 124,896800 Гкал на суму 453 042,66 грн.;

- акт про постачання теплової енергії № 3-00551 від 31.03.2024, складений позивачем про те, що за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 постачальником реалізовано, а споживачем отримано теплової енергії в обсязі 123,674300 Гкал на суму 434 767,60 грн.

До кожного акта про постачання теплової енергії позивачем щомісячно на суми нарахувань виписувались рахунки-фактури.

Відповідно до п. 4.4. договору рахунок та акт про постачання теплової енергії на оплату послуги надсилається на електронну пошту споживача, зазначену в розділі «Реквізити та підписи сторін», а також надається на паперовому носії.

Споживач зобов`язаний самостійно отримати у виконавця рахунок та акт про постачання теплової енергії не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Рахунки-фактури разом з актами надсилались на поштову адресу відповідача для відповідного оформлення з його боку та оплати (копії опису відправлених документів разом з поштовими накладними та розрахунковими чеками, які підтверджують надання послуг Укрпошти, додаються).

Пунктом 4.5. договору передбачено, що двосторонній акт про постачання теплової енергії споживач підписує і один екземпляр повертає виконавцю в 5-ти денний термін. В разі не повернення акту в зазначений термін та відсутності мотивованої (письмової) відмови, кількість отриманої теплової енергії вважається беззаперечною та прийнятою до сплати.

Адреса електронної пошти споживачем в договорі не зазначена, рахунки та акти про постачання теплової енергії на оплату послуги за опалювальний період споживачеві надсилались, але оформлені належним чином акти про постачання теплової енергії на адресу виконавця не повертались.

Відповідно до п. 4.9. договору споживач щомісячно зобов`язаний проводити звірку розрахунків за теплову енергію в бухгалтерії виконавця. У разі невиконання звірки протягом кварталу сума боргу нараховується у безспірному порядку

Як зазначає позивач, в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі в порядку передбаченому договором не виконав.

Оскільки відповідач не погасив наявну перед позивачем заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

В процесі розгляду даної справи, місцевим господарським судом встановлено, що укладений між сторонами договір з постачання теплової енергії є дійсним і обов`язковим для виконання, відповідно до статей 11, 625, 628, 629 ЦК України. Позивач надав відповідачу теплову енергію на загальну суму 5442378,68 грн у визначені строки, що підтверджується актами виконаних робіт (актами про постачання теплової енергії).

Відповідач зобов`язаний оплатити вартість теплової енергії, відповідно до договору (ст. 714 ЦК України), однак не виконав цей обов`язок, що є порушенням умов договору (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, що передбачає оплату вартості постаченої теплової енергії у відповідний строк. Відмова від виконання зобов`язання є недопустимою.

Таким чином, підставою для задоволення позову в частині основної суми боргу є невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати постаченої теплової енергії відповідно до укладеного договору.

Згідно зі статтями 617 ЦК України та 218 ГК України, особа, яка порушила зобов`язання, може бути звільнена від відповідальності лише в разі доведення, що порушення сталося через випадок або непереборну силу. Однак, непорушення зобов`язань через відсутність коштів чи товарів на ринку не є підставою для звільнення від відповідальності.

Юридична особа відповідає за своїми зобов`язаннями, і відсутність бюджетних коштів не є підставою для бездіяльності або звільнення від відповідальності за порушення.

З урахуванням зазначеного, заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 5442378,68 грн визнана судом обґрунтованою для стягнення з відповідача.

Законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється судовою колегією виключно в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У даному випадку відповідач не викладає заперечень щодо задоволення місцевим господарським судом позовних вимог у частині суми основного боргу в апеляційній скарзі, тому оцінка правомірності рішення в цій частині судовою колегією не здійснюється.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з січня 2023 року по червень 2024 року у сумі 136117,78 грн та 3% річних за загальний період прострочення з 21.12.2022 по 01.07.2024 у сумі 135272,00 грн.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, та встановлено, що ці розрахунки зроблені позивачем арифметично правильно, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні клопотання відповідача про зменшення належних до стягнення 3% річних у цій справі, з приводу чого судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

З огляду компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, доводи скаржника щодо безпідставного відхилення судом клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем до стягнення з відповідача 3% річних, колегія суддів відхиляє, оскільки чинним законодавством передбачено можливість зменшення відсотків лише за певних умов, виходячи з конкретних обставин справи, які мають юридичне значення. Окрім того, заявлене зменшення має бути підтверджено відповідними доказами важкого фінансового стану, неможливості вчасного виконання грошового зобов`язання, загрозою банкрутства чи повного зупинення діяльності, тощо. Проте у даній справі відповідач не надав жодного доказу на підтвердження заявленої позиції, а тому у задоволенні клопотання про зменшення нарахованих сум місцевим господарським судом правомірно відмовлено.

Доводи апелянта про не врахування судом, що відповідач є підприємством залізничного транспорту, яке здійснює стратегічно важливі перевезення військових, медичних вантажів та вантажів гуманітарної допомоги, а стягнення процентів річних з такого підприємства створює ризик підриву безпеки держави і призводить до безпідставного збагачення підприємств, які не виконують стратегічних функцій, зокрема у забезпеченні обороноздатності держави, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що прострочення відповідача сталося саме з вини позивача.

Місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру належних до стягнення інфляційних втрат та 3% річних у цій справі. Підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині колегією суддів не виявлено.

Доводи апелянта про те, що суд не врахував заперечення відповідача щодо несплати послуг через невиконання позивачем своїх зобов`язань, зокрема, через те, що позивач не повернув підписаний договір, що призвело до виникнення кредиторської заборгованості з вини кредитора, і тому проценти за прострочення не підлягають стягненню відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України, колегія суддів також відхиляє, оскільки відсутність підписаного договору з вини позивача не звільняє від виконання зобов`язань, прострочення якої виникло через власну недбалість відповідача у виконанні зобов`язань.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних вище обставин, з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.09.2024 у справі № 904/3204/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов