ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. Справа№ 910/1957/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Буравльова С.І.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : Шевчук В.А.;

від відповідача : Франюк А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 (повний текст рішення складено та підписано 13.12.2024)

у справі №910/1957/23 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 853 714 209,38 грн

за зустрічним позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія"

про тлумачення умов договору

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 580624646,64 грн боргу, 6100010,13 грн пені, 12941484,76 грн трьох процентів річних з простроченої суми, 75668519,43 грн збитків внаслідок інфляції.

В подальшому позивач змінив предмету позову, збільшив розмір заявлених до стягнення сум, а саме боргу до 747090748,89 грн, трьох процентів річних з простроченої суми до 16296895,29 грн, збитків внаслідок інфляції за час прострочення до 84226551,36 грн, в іншій частині позовні вимоги підтримав.

Таким чином, на розгляді суду залишились вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 16296895,29 грн трьох процентів річних з простроченої суми, 84226551,36 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 6100010,13 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2317/02/21від 15.09.2021, відповідачем було допущено прострочення оплати наданих протягом березня 2022-березня 2023 років послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів загальною вартістю ,56 грн.

У процесі розгляду справи у суді першої інстанції відповідач подав зустрічний позов про тлумачення правочину, яким просив розтлумачити умови абз. 1 п. 16 договору щодо неможливості нарахування пені за несвоєчасне внесення першого-п`ятого платежів згідно з п. 7 договору, оскільки розрахунки за першими п`ятьма етапами здійснюються до моменту, коли послуги ще не надані, акти приймання-передачі послуг не підписані.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі №910/1957/23 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" про стягнення 853 714 209,38 грн задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" 38 697 693,17 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 7 936 443,74 грн. три проценти річних з простроченої суми, 773 405,83 грн. витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено. У зустрічному позові Державного підприємства "Гарантований покупець" відмовлено.

Державне підприємство "Гарантований покупець" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 по справі №910/1957/23 в частинах задоволених вимог та ухвалити в цих частинах нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі. Також в апеляційній скарзі скаржник просив відстрочити сплату судового збору за подання цієї апеляційної скарги до закінчення розгляду справи №910/1957/23 судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано були задоволені позовні вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/1957/23, розгляд апеляційної скарги призначено на 12.03.2025.

24.02.2025 через систему «Електронний суд» ТОВ "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" було подано пояснення на апеляційну скаргу у якому позивач просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 429 від 14 червня 2018 р. Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу.

Державне підприємство "Гарантований покупець" є суб`єктом господарювання, який на підставі ліцензії на провадження діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця, у відповідності до Закону України "Про ринок електричної енергії" зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, а також у виробників за аукціонною ціною та виконувати інші функції, визначені законодавством.

15.09.2019 між сторонами у справі було укладено договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2317/02/21, додаткову угоду № 2249/02/22 від 31 жовтня 2022 р. до договору, згідно з умовами яких позивач (постачальник) зобов`язався надавати відповідачу (замовнику) послуги із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів, а останній - отримувати надані послуги та оплачувати їх вартість на умовах та в порядку, визначеному договором та Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 5 червня 2019 р.

Згідно п. 3 договору в редакції додаткової угоди № 2249/02/22 від 31 жовтня 2022 р. до договору строк надання послуг встановлений з 1 жовтня 2021 по 30 квітня 2022 років.

Відповідно до п.п. 4., 5. договору загальна вартість послуг за цим договором визначається як сумарна вартість послуг, які надаються постачальником кожного розрахункового періоду протягом строку дії цього договору, крім того - податок на додану вартість. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Прогнозована вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка 5 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (далі - Положення).

Згідно умов п. 7 договору оплата постачальнику вартості послуг здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника таким чином:

- перший платіж - за три банківські дні до розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- другий платіж - до 3 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- третій платіж - до 9 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- четвертий платіж - до 15 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- п`ятий платіж - до 21 (включно) числа розрахункового місяця в обсязі 20 відсотків прогнозної вартості послуг (з податком на додану вартість);

- шостий платіж - до 14 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом у розмірі, який визначається як різниця між вартістю послуг (з податком на додану вартість) за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць відповідно до акта приймання-передачі послуг за розрахунковий місяць за формою, наведеною у додатку 6 до цього договору, та сумою перших п`яти платежів.

У разі, якщо дата платежу припадає на вихідний/святковий день, такий платіж здійснюється на наступний робочий день після такого вихідного/святкового дня.

Якщо сумарна сплата замовником постачальнику прогнозованої вартості за розрахунковий місяць (сума перших п`яти платежів) перевищує вартість послуги, що зазначена в акті приймання-передачі послуг, постачальник здійснює повернення замовнику різниці до 15 (включно) числа місяця, що настає за розрахунковим періодом.

Відповідно до п.п. 8., 10., 13 договору фактична вартість послуг у відповідному місяці розраховується постачальником відповідно до додатка № 5 Положення на підставі фактичних даних. Факт надання та отримання послуг підтверджується актом приймання-передачі послуг.

Строк дії договору відповідно до умов п. 34 договору встановлений з 15 вересня 2021 р. та діє до 31 березня 2023 р.

Як вбачається з актів приймання-передачі послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів №№ 3 від 31 березня 2022 р., 4 від 30 квітня 2022 р., 5 від 31 травня 2022 р., 6 від 30 червня 2022 р., 7 від 31 липня 2022 р., 8 від 31 серпня 2022 р., 9 від 30 вересня 2022 р., 10 від 31 жовтня 2022 р., 11 від 30 листопада 2022 р., 12 від 31 грудня 2022 р., 13 від 31 січня 2023 р., 28 лютого 2023 р. позивачем було надано відповідачу протягом березня 2022-березня 2023 років послуг за договором загальною вартістю ,56 грн.

При цьому платіжними дорученнями за період березня 2022-березня 2023 років, актами зарахування зустрічних однорідних вимог від 14 квітня 2022 р., від 13 травня 2022 р., від 16 червня 2022 р., від 29 липня 2022 р., від 18 серпня 2022 р., від 16 вересня 2022 р., від 17 жовтня 2022 р., від 16 листопада 2022 р., від 16 грудня 2022 р., від 16 січня 2023 р., від 16 лютого 2023 р., від 16 березня 2023 р., від 6 червня 2023 р., від 16 червня 2023 р. стверджується факт оплати відповідачем наданих йому позивачем послуг з порушенням строків, встановлених договором та зарахування сторонами зустрічних однорідних грошових вимог, у т.ч. після звернення позивача в суд з цим позовом.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом положень ст. 526 ЦК України виконання зобов`язань у договірному зобов`язанні (ч. 2 указаної статті) здійснюється з особливостями, що виокремлюють їх із загальних умов виконання зобов`язання (ч. 1 тієї ж статті).

Зокрема, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відносини з виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 538 ЦК України).

При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч. 2 тієї ж статті).

Правила ч. 3 ст. 538 ЦК України запроваджують механізм запобігання можливому порушенню прав сторони у зобов`язанні, дозволяють управненій стороні зупинити або припинити зобов`язальне правовідношення. Використання такого механізму повністю залежить від волі управненої сторони.

За ч. 4 ст. 538 ЦК України якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Ці положення спрямовані на захист інтересів управненої сторони за обставин, коли виконання зобов`язання іншою стороною вже не залежить від її волі.

Реалізація кредитором визначених положеннями ч.ч. 3 або 4 ст. 538 ЦК України повноважень в охоронних відносинах (глава 51 ЦК України) передбачає застосування до порушника різних за змістом правових наслідків порушення зобов`язання.

Зокрема, в охоронних відносинах на підставі ч. ст. 625 ЦК України у системному зв`язку з положеннями ст. 538 ЦК України право вимоги сплати сум за прострочення грошового зобов`язання (збитків внаслідок інфляції, трьох процентів річних) набуває кредитор, який повністю виконав своє зобов`язання після набуття права вимагати зустрічного виконання, яке носить грошовий характер.

До цього обсяг його прав визначається іншими правовими наслідками порушення зобов`язання, не пов`язаними з правом вимагати зустрічного виконання обов`язку, зокрема грошового, в натурі.

Виходячи з наведеного та умов укладеного сторонами договору про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг № 2317/02/21 від 15 вересня 2021 р. позивач набув права вимагати виконання відповідачем обов`язку оплатити всі надані протягом розрахункового періоду (календарний місяць) послуги після виконання власного обов`язку, що становить зміст обумовленої договором послуги.

До цього, зважаючи на положення ч. 3 ст. 538 ЦК України, міра правого захисту обмежена обсягом виконаної послуги, яка не передбачає виникнення права вимагати зустрічного виконання (оплати - повної або часткової) та як наслідок - вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Ураховуючи викладене та умов договору про строк оплати всієї наданої послуги до 14 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, прострочення відповідача мало місце починаючи з 15 числа кожного місяця, наступного за розрахунковим періодом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 38697693,17 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 7936443,74 грн три проценти річних з простроченої суми.

Щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді 6100010,13 грн пені за порушення строків оплати за надані послуги за договором, суд відзначає наступне.

Згідно п. 16 договору у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг він сплачує постачальнику послуг пеню в розмірі 0,1% розміру платежу, за яким допущено прострочення оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку, що діє на день розрахунку), за кожний день прострочення.

Змовник звільняється від відповідальності, передбаченої цим пунктом договору, у разі несвоєчасної та/або неповної оплати виробниками гарантованому покупцю наданих послуг відповідно до п. 8 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 5 червня 2019 р.

На підставі Указу Президента "Про введення воєнного стану в України" № 64/2022 від 24 лютого 2022 р. в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, що утворений Кабінетом Міністрів України. Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", Регулятор має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання.

25 лютого 2022 р. НКРЕКП прийнято постанову № 332 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану".

26 квітня 2022 року вищевказану постанову доповнено пунктом 16, згідно якого передбачено зупинення нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії, між учасниками ринку електричної енергії, на період військового стану".

Оскільки спірні господарські правовідносини склалися відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", у зв`язку із чим вказана постанова НКРЕКП підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, положення Постанови НКРЕКП № 332 від 25 лютого 2022 року "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану", якими НКРЕКП в межах наданих повноважень, тимчасово зупинила нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії, підлягають обов`язковому виконанню учасниками ринку електричної енергії, у т.ч. позивачем, відповідно до статті 6 Закону України "Про ринок електричної енергії".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 серпня 2022 р. у справі № 912/1941/21.

Враховуючи вищенаведене, правомірним є висновок місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для нарахування та стягнення із відповідача неустойки у період дії воєнного стану та відмову у позові в цій частині.

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів відзначає, що як на підставу своїх вимог позивач з а зустрічним позовом посилається на неоднакове розуміння змісту абз. 1 п. 16 договору щодо сплати замовником постачальнику пені в розмірі 0,1% розміру платежу, за яким допущено прострочення оплати (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку, що діє на день розрахунку), за кожний день прострочення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Загальний порядок взаємодії позивача, відповідача та інших учасників ринку електричної енергії у процесі забезпечення побутових та прирівняних до них споживачів врегульовано Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 483 від 5 червня 2019 р.

Згідно п. 5 указаного Положення до спеціальних обов`язків належить, зокрема, надання постачальниками універсальних послуг гарантованому покупцю послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів за договорами про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг за примірною формою згідно з додатком 2 і відповідне прийняття та оплата послуг постачальників універсальних послуг гарантованим покупцем.

Додатком 2 до Положення є Примірний договір про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг. Пунктом 16 цього Примірного договору передбачено аналогічне положення щодо сплати замовником постачальнику пені.

Відповідно до ст.ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст господарського договору № 2317/02/21 від 15 вересня 2021 р. становлять умови договору визначені сторонами, у т.ч. щодо сплати замовником постачальнику неустойки.

У відповідності до приписів статті 203 ЦК України під час підписання договору сторони виявляють власне волевиявлення та вільну внутрішню волю щодо розуміння та встановлення умов договору в тій редакції, в якій вони викладені, про що свідчать підписи сторін у договорі.

Умови договору № 2317/02/21 від 15 вересня 2021 р., в т.ч. й абз. 1 п. 16 договору, узгоджені відповідачем на час його укладення. За спільною згодою сторін правочину, у пункті 16 договору визначена відповідальність відповідача за порушення строків оплати наданих послуг. Погоджуючись саме з такою редакцією пункту 16 договору, шляхом його власноручного підписання, відповідач виявив свій намір виконувати зобов`язання саме в такий порядок і спосіб.

Отже, сторони досягли однозначної й зрозумілої для кожної з них домовленості, сформульованої у пункті 16 договору.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/1957/23 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/1957/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/1957/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Державне підприємство "Гарантований покупець".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 25.03.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов