ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 906/906/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Гибало В.О.,

представників учасників справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» - Оніщук В.М., адвокат (дов. від 18.12.2024),

Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» -

Зеленова Л.В., у порядку самопредставництва,

Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (головуючий суддя: Розізнана І.В., судді: Павлюк І.Ю., Грязнов В.В.) та

касаційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз»

на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 08.10.2024 (суддя Шніт А.В.) та

постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (головуючий суддя: Розізнана І.В., судді: Павлюк І.Ю., Грязнов В.В.)

у справі № 906/906/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України»)

до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» (далі - АТ «ОГС «Житомиргаз»)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор)

про стягнення 309 530 949,04 грн

та за зустрічним позовом АТ «ОГС «Житомиргаз»

до ТОВ «Оператор ГТС України»

про визнання дій протиправними.

1. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ТОВ «Оператор ГТС України» звернулося до суду з позовом до АТ «ОГС «Житомиргаз» про стягнення 309 530 949,04 грн за невиконання договору транспортування природного газу від 04.02.2020 № , з яких: 284 822 427,95 грн основного боргу, 15 652 230,19 грн пені, 3 142 940,74 грн 3% річних, 5 913 350,15 грн інфляційних втрат.

АТ «ОГС «Житомиргаз» звернулося до суду зі зустрічним позовом про визнання протиправними дій ТОВ «Оператор ГТС України»: 1) з вчинення балансуючих дій у частині врегулювання добових небалансів АТ «ОГС «Житомиргаз» за рахунок закупівлі природного газу на підставі договору (-ів) про закупівлю природного газу, укладеного (-их) відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі» та відборів власного природного газу із газосховищ у порядку, визначеному постановою Регулятора від 17.02.2021 № 235 «Про заходи, спрямовані на безперебійний розподіл природного газу споживачам» (далі - постанова № 235); 2) з визначення плати та порядку розрахунків з АТ «ОГС «Житомиргаз», передбачених постановою № 235.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 24.09.2024 у справі № 906/906/21 (суддя Шніт А.В.) закрито провадження у справі у частині стягнення 58 797 207,46 грн основного боргу. Первісний позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «ОГС «Житомиргаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України»: 226 025 220,49 грн основного боргу; 15 652 230,19 грн пені; 3 142 940,74 грн 3% річних; 5 913 350,15 грн інфляційних втрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.10.2024 у справі № 906/906/21 заяву ТОВ «Оператор ГТС України» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено та стягнуто з АТ «ОГС «Житомиргаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 6 510 євро витрат.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у цій справі: апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» задоволено, рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2024 у частині закриття провадження у справі щодо стягнення 4 668 417,46 грн скасовано; викладено резолютивну частину рішення місцевого суду в іншій редакції, якою: закрито провадження у справі у частині стягнення 54 128 790 грн; первісний позов задоволено частково; стягнуто з АТ «ОГС «Житомиргаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 230 693 637,95 грн основного боргу, 15 652 230,19 грн пені, 3 142 940,74 грн 3% річних, 5 913 350,15 грн інфляційних втрат та 84 031, 51 грн витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 частково задоволено апеляційну скаргу АТ «ОГС «Житомиргаз» на додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 08.10.2024, яке апеляційним господарським судом скасовано. Ухвалено нове судове рішення щодо часткового задоволення заяви ТОВ «Оператор ГТС України» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, яким стягнуто з АТ «ОГС «Житомиргаз» на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 218 417, 43 грн відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В решті заяви ТОВ «Оператор ГТС України» про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

ТОВ «Оператор ГТС України» оскаржує постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. У касаційній скарзі з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати постанову апеляційного господарського суду щодо відмови у стягненні 1 680 Євро витрат на професійну правничу допомогу, а додаткове рішення місцевого суду про стягнення 6 510 євро відшкодування витрат на професійну правничу допомогу залишити в силі.

АТ «ОГС «Житомиргаз» за змістом вимог та підстав його касаційної скарги оскаржує додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 08.10.2024 повністю та просить відмовити в задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 АТ «ОГС «Житомиргаз» оскаржує щодо перегляду додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та в частині стягнення судових витрат на відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги позивача за первісним позовом. З посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, АТ «ОГС «Житомиргаз» просить суд касаційної інстанції скасувати додаткове рішення місцевого суду в повному обсязі та постанову апеляційного господарського суду (якою переглянуто додаткове рішення місцевого суду, а також здійснено розподіл судового збору за апеляційний розгляд за результатом остаточного вирішення спору) та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ «Оператор ГТС України» про ухвалення додаткового рішення.

Постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 по суті спору (зокрема, в частині задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову), жодним учасником справи не оскаржується.

2. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування доводів касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» посилається на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України Кодекс), зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції застосував приписи статей 124, 129 ГПК України без урахування висновків щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17) та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18 при проведенні розрахунку і розподілу судових витрат на відшкодування професійної правничої допомоги.

АТ «ОГС «Житомиргаз» в обґрунтування доводів своєї касаційної скарги посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях: в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосували Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» без урахування висновків щодо його застосування у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1235/22; у частині стягнення судових витрат на відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 12.11.2024 у справі № 920/37/24; від 21.11.2024 у справі № 910/423/23, від 19.12.2024 у справі № 910/5625/23.

Доводи інших учасників справи

АТ «ОГС «Житомиргаз» у відзиві на касаційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» проти доводів касаційної скарги позивача за первісним позовом заперечило, з посиланням, зокрема, на неподібність справи, яка розглядається та наведеною у касаційній скарзі практикою Верховного Суду та просило у задоволенні касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» відмовити в повному обсязі.

ТОВ «Оператор ГТС України» у відзиві на касаційну скаргу АТ «ОГС «Житомиргаз» просило Суд касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою відповідача за первісним позовом закрити, посилаючись, зокрема на необґрунтованість доводів, викладених у ній.

Регулятор не скористався своїм правом на подання відзивів на касаційні скарги.

Розгляд клопотань учасників справи

Згідно з ухвалами Суду від 17.02.2025 та від 10.03.2025 зі справи, задоволено, зокрема, заяви АТ «ОГС «Житомиргаз» про участь у судових засіданнях, у т.ч. призначеному на 13.03.2025, у справі № 906/906/21 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Верховного Суду від 13.03.2025 відкладено розгляд касаційних скарг ТОВ «Оператор ГТС України» та АТ «ОГС «Житомиргаз» у справі № 906/906/21 на 20.03.2025.

Від АТ «ОГС «Житомиргаз» 18.03.2025 на вимогу Суду надійшла заява (фактично є додатковими поясненнями) з приводу того, чи заявлялися ним під час судового розгляду заперечення щодо неспівмірності розміру (вартості) заявлених ТОВ «Оператор ГТС України» судових витрат на професійну правничу допомогу. У вказаній заяві АТ «ОГС «Житомиргаз» зазначило, що оскільки склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, то питання розподілу судових витрат пов'язане з суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Джерела права та акти їх застосування. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою ТОВ «Оператор ГТС України» є постанова апеляційного господарського суду (якою переглянуто додаткове рішення місцевого суду) в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою АТ «ОГС «Житомиргаз» є додаткове рішення місцевого суду та постанова апеляційного господарського суду в тій частині, якою переглянуто додаткове рішення місцевого суду, а також здійснено розподіл судового збору за апеляційний розгляд за результатом остаточного вирішення спору.

В іншій частині постанова апеляційного господарського суду учасниками справи не оскаржується та у касаційному порядку не переглядається.

Стосовно доводів касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України», Верховний Суд зазначає таке.

В обґрунтування доводів касаційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суд апеляційної інстанції застосував приписи статей 124, 129 ГПК України без урахування висновків щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладених: у постановах Верховного Суду від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17) та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18.

Норми права, зазначені скаржником у вказаних постановах, є нормами процесуального права, вміщеними у ГПК України, та застосування яких не залежить від категорії спорів, що розглядаються судами, а залежить від предмету доказування, доводів і аргументів сторін, які є вагомими і ключовими з точки зору доказів та обставин справи, і які впливають на кваліфікацію спірних правовідносин.

Суд зазначає, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).

За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, господарським процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами другою-четвертою статті 126 ГПК України передбачено, зокрема, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у т.ч. гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Зазначені критерії, які мають бути дотримані при вирішенні питання про відшкодування судових витрат, є усталеними у судовій практиці Верховного Суду та викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Водночас у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п'ята статті 126 ГПК України).

Водночас обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Суд апеляційної інстанції, зменшуючи заявлену до стягнення суму витрат на надання правничої професійної допомоги ТОВ «Оператор ГТС України» за розгляд справи в суді першої інстанції зі 6 510 євро до 218 417, 43 грн зазначив, що відповідачем за первісним позовом як у запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення, так і під час подання апеляційної скарги не вказувалося на неспівмірність розміру (вартості) заявлених судових витрат, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку розміру (вартості) кожної послуги з огляду на сформовану судову практику, водночас не позбавлений процесуальної можливості з власної ініціативи надати оцінку обґрунтованості заявлених витрат, які були реально понесені заявником.

У свою чергу суд апеляційної інстанції, дослідивши надані ТОВ «Оператор ГТС України» докази на підтвердження реальності понесення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, зокрема, детальний опис робіт (наданих послуг з правничої допомоги) за договором від 01.09.2023 № та угодою про надання юридичних послуг від 28.09.2023 № 1, встановив, що надання послуг, визначених пунктами 3, 7, 12, 14, як підготовка до участі в судових засіданнях визначається, зокрема, процесуальними діями, шляхом подання процесуальних документів (у зазначеному випадку заперечень та пояснень). Тому такі послуги як підготовка заперечень проти пояснень, підготовка та подання до суду письмових пояснень щодо припинення зобов'язання, підготовка та подання заперечень проти клопотання про зменшення пені - якраз і є підготовкою до судового засідання, яка не може визначатися (виокремлюватися) як окрема послуга.

До того ж, суд апеляційної інстанції врахував обставини, за яких послуги за пунктами: 5 (юридичний аналіз письмових пояснень АТ «ОГС «Житомиргаз» від 13.02.2024 з додатками), 9 (юридичний аналіз документів, що свідчать про часткове припинення зобов'язань АТ «ОГС «Житомиргаз») та 16 (юридичний аналіз клопотання про зменшення пені (ТОВВХ-24-10710 від 10.04.2024) - є такими, що безпосередньо поглинаються послугами визначеними у пунктах: 6 (підготовка заперечень проти пояснень АТ «ОГС «Житомиргаз» від 13.02.2024), 10 (підготовка та подання до суду письмових пояснень щодо припинення зобов'язання) та 17 (підготовка та подання заперечень проти клопотання про зменшення пені), а також те, що юридичний аналіз певного документа якраз і є однією з частин підготовки до вчинення відповідної процесуальної дії у подальшому.

Враховуючи вимоги статей 126, 129 ГПК України, сформовану правову позицію Верховного Суду та ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що необґрунтованими є витрати, визначені пунктами 3, 5, 7, 9, 12, 14, 16 у детальному описі робіт (наданих послуг з правничої допомоги) за договором від 01.09.2023 № , наданого позивачем за первісним позовом, що становлять загалом 12 год та еквівалентно 1 680 євро. Водночас доведеною, з огляду також на принципи розумності, диспозитивності та змагальності і недоведеність відповідачем за первісним позовом неспівмірності витрат заявлених на професійну правничу допомогу, є сума еквівалентна 4 830 євро, що складає 218 417, 43 грн за офіційним курсом Національного банку України на момент ухвалення оскаржуваного додаткового судового рішення.

При цьому суд апеляційної інстанції в аспекті вимог ТОВ «Оператор ГТС України» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в іноземній валюті - євро, зазначив, що ТОВ «Оператор ГТС України» та АТ «ОГС «Житомиргаз» є резидентами України, спір між ними у цій справі виник щодо стягнення коштів у національній валюті України, а тому компенсація витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, також має бути здійснена у національній валюті України - гривні. Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.07.2024 у справі № 921/403/22.

У касаційній скарзі ТОВ «Оператор ГТС України» наполягає на тому, що висновок апеляційного господарського суду, яким скасовано додаткове рішення місцевого суду та ухвалено нове судове рішення про фактичне зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зроблено без урахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20.12.2018 у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17) та від 16.05.2019 у справі № 823/2638/18, відповідно до якої процесуальне законодавство України не вимагає від сторони, яка звертається до суду з вимогою про відшкодування судових витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Крім того, від сторони не вимагається наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії.

Верховний Суд відхиляє такі твердження скаржника, зокрема з огляду на те, що суд апеляційної інстанції не мотивував своє рішення відсутністю доказів підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Зі змісту оскаржуваного рішення вбачаються висновки суду про необґрунтованість певних витрат, визначених пунктами 3, 5, 7, 9, 12, 14, 16 по своїй суті, а кількісний показник в годинах наведений відповідно до інформації наданої самим скаржником.

Так, зокрема, у вказаних скаржником постановах Верховний Суд зазначив, що зі змісту процитованих ним норми пункту першого частини третьої, частин четвертої-шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, які фактично кореспондуються відповідним приписам частин третьої-п'ятою статті 126 ГПК України, вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права вбачається, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Проте фундаментальним мотивом для зменшення суми заявленої ТОВ «Оператор ГТС України» для відшкодування витрат на правничу допомогу суд апеляційної інстанції як раз визначив не кількість доведеного представниками заявника часу, витраченого на виконання робіт свого довірителя, а саме недоведеність (нереальність) певних видів наданих послуг з правничої допомоги, зазначених у детальному описі робіт (наданих послуг з правничої допомоги), оскільки такі або не можуть виокремлюватися (визначатися) як окремі послуги, або частково поглинаються іншими видами послуг.

Суд касаційної інстанції зазначає, що аналіз висновків, зроблених в оскаржуваній постанові апеляційного господарського суду не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним Верховним Судом у наведених скаржником справах, оскільки зазначені висновки зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами у справі, які формують зміст правовідносин та зумовили прийняття відповідного рішення.

Верховний Суд, при касаційному перегляді оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду, за наведеними у касаційній скарзі ТОВ «Оператор ГТС України» доводами, не вбачає порушень судом апеляційної інстанції приписів господарського процесуального законодавства, які б призвели до ухвалення апеляційною інстанцією незаконного рішення у цій справі.

Отже, зазначена ТОВ «Оператор ГТС України» підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду (якою переглянуто додаткове рішення місцевого суду) з цієї підстави.

Стосовно доводів касаційної скарги АТ «ОГС «Житомиргаз» у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд зазначає таке.

В обґрунтування доводів касаційної скарги АТ «ОГС «Житомиргаз» посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи про те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» без урахування висновку щодо його застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1235/22, за змістом якого витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку процесуального законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 1312 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Поняття «надання професійної правничої допомоги» не тотожне поняттю «представництво особи в суді». Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб'єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31.10.2019 № 4-в/2019).

Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 та у постанові Верховного Суду від 05.10.2023 у справі № 911/1235/22, про неврахування яких зазначає скаржник.

При цьому зміст положень частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 ЦПК України кореспондується зі змістом положень частини четвертої статті 126, частини сьомої статті 127 та частини шостої статті 129 ГПК України.

Водночас судами попередніх інстанцій встановлено, що у справі, яка переглядається, представництво інтересів АТ «ОГС «Житомиргаз» у Господарському суді Житомирської області згідно з ордерами на надання правничої допомоги серії АІ № 1547182 та АІ № 1527988, виписаного АО «ЕКВО» (а.с. 99, 245 т. 6), фактично здійснювалося адвокатами Майструком Вадимом Ігоровичем та Степаненко Марією Юріївною відповідно.

Згідно з частиною четвертою статті 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Таким чином ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката у суді. За наявності ордеру надавати договір про правову допомогу, його копії або витяг разом з ордером не потрібно.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 9901/736/18.

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді відповідно до імперативного змісту частини першої статті 4001 Кримінального кодексу України.

Враховуючи викладене та встановлені судами обставини здійснення представництва у цій справі адвокатами, повноваження яких перевірено судами, що підтверджується матеріалами справи, колегія суддів відхиляє доводи скаржника з посиланням на відповідну практику Верховного Суду про те, що представництво інтересів ТОВ «Оператор ГТС України» в суді здійснювалось іншою ніж адвокат особою і витрати безпосередньо пов'язані з їх професійною допомогою не підлягають відшкодуванню відповідачем.

За змістом касаційної скарги відповідач за первісним позовом також заперечував факт надання такої допомоги адвокатським об'єднанням чи адвокатським бюро, мотивуючи це тим, що договір наданий ТОВ «Оператор ГТС України» на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу укладений з юридичною фірмою Wikborg Rein Advokatfirma AS - компанією не резидентом, яка, на думку скаржника, не є суб'єктом надання професійної правничої допомоги. Відповідач за первісним позовом звертає увагу, що жодного договору про надання правової (правничої) допомоги між адвокатами позивача за первісним позовом, у т.ч. АО «ЕКВО» та ТОВ «Оператор ГТС України» у справі немає. Скаржник вважає, що саме компанія Wikborg Rein Advokatfirma AS є юридичною особою, яка надає послуги позивачу за первісним позовом, водночас АО «ЕКВО» також надає послуги, але не позивачу, бо з позивачем відсутній договір про надання правничої допомоги саме компанії Wikborg Rein Advokatfirma AS.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника, з урахуванням того, що останній не враховує в своїх доводах, що у спірних правовідносинах з АО «ЕКВО» компанія Wikborg Rein Advokatfirma AS діяла від імені та за дорученням ТОВ «Оператор ГТС України».

Крім того, колегія суддів бере до уваги презумпцію правомірності правочину, яка рівною мірою стосується цивільно-правового та господарського аспектів правочинів представництва. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту наданих ТОВ «Оператор ГТС України» доказів вбачається, що для отримання правничої допомоги саме у цій справі (№ 906/906/21) товариство залучило іноземну юридичну фірму, а саме, уклало договір від 01.09.2023 № з юридичною компанією Wikborg Rein Advokatfirma AS, зареєстрованою за законодавством Королівства Норвегії. Пунктом 2.4. вказаного договору визначено право Wikborg Rein Advokatfirma AS залучати за письмовою згодою замовника третіх осіб для виконання завдань замовника, залишаючись у повній мірі відповідальним за належне виконання цього Договору; залучення виконавцем третіх осіб до виконання завдань замовників відповідно до цього пункту вважається таким, що здійснюється від імені та за дорученням замовника; адвокатські послуги в розумінні Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надаються виконавцем із залученням адвокатів, адвокатського бюро, адвокатського об'єднання.

На підставі заявки, викладеної у листі від 05.10.2023 № ТОВВИХ-23-14024, за змістом якого позивач за первісним позовом просив здійснити представництво його інтересів в усіх судових інстанціях та наголосив, що у відповідності до пункту 2.4. договору воно надає згоду Wikborg Rein Advokatfirma AS на залучення третіх осіб для виконання завдань під час представництва та захисту інтересів товариства. Поза тим виконавець в особі зазначеної норвезької компанії для представництва інтересів клієнта (ТОВ «Оператор ГТС України») залучив українське адвокатське об'єднання - АО «ЕКВО», на підставі пункту 2.4.

Крім того, у додатковій угоді від 28.05.2023 № 1 до договору від 01.09.2023 ТОВ «Оператор ГТС України» та юридична фірма Wikborg Rein Advokatfirma AS погодили, що з метою реалізації права на відшкодування (розподіл) витрат на професійну правничу допомогу, яка надається замовнику виконавцем та/або третіми особами, залученими згідно з пунктом 2.4. договору, складається детальний опис робіт для подання до суду після завершення розгляду справи у відповідній судовій інстанції.

Суди встановили, що детальний опис робіт від 26.09.2024 містить інформацію про те, що юридична фірма Wikborg Rein Advokatfirma AS на виконання пункту 2.4. договору від 01.09.2023 № , діючи в інтересах клієнта, уклала на його користь угоду про надання юридичних послуг від 28.09.2023 № 1, відповідно до якої залучила АО «ЕКВО» для виконання завдань клієнта (надання правничої допомоги). Саме зазначена у детальному описі угода від 28.09.2023 № 1 вказана в ордері на надання правничої допомоги серії АІ № 1547182, виписаного АО «ЕКВО» на адвоката Майструка Вадима Ігоровича, а також в ордері на надання правничої допомоги серії АІ № 1527988, виписаного АО «ЕКВО» на адвоката Степаненко Марію Юріївну.

Суди також встановили, що факт надання юридичних послуг сторонами договору та угоди, укладеної на його виконання, не заперечується ними та свідчить про надання згоди на представництво інтересів замовника третіми особами у надані професійної правничої (правової) допомоги у справі № 906/906/21

Як встановлено судом апеляційної інстанції у спірній постанові за результатом перегляду додаткового рішення місцевого суду, відповідачем за первісним позовом також не спростовано неспівмірності розміру (вартості) заявленої ТОВ «Оператор ГТС України» суми понесених витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Зважаючи на зазначене суди обґрунтовано виснували, що за вказаних обставин витрати ТОВ «Оператор ГТС України» (позов якого частково задоволено) на юридичні послуги зазначених адвокатів належать до витрат на професійну правничу допомогу та мають бути відшкодовані за рахунок АТ «ОГС «Житомиргаз».

Враховуючи вищевказане Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неналежність як доказу договору від 01.09.2023 № з юридичною компанією Wikborg Rein Advokatfirma AS з пов'язаними документами наданими до матеріалів справи, у т.ч. листа від 05.10.2023. № ТОВВИХ-23-14024 та зазначає, що частина перша статті 76 ГПК України встановлює, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Отже, касаційна скарга АТ «ОГС «Житомиргаз» фактично зводиться до надання правничої допомоги у цій справі особою, яка не є суб'єктом надання професійної правничої допомоги та необхідністю відхилення доказів наданих на підтвердження правничих витрат як неналежних. Водночас жодних обґрунтувань неправильного застосування судами попередніх інстанцій статей 126, 129 ГПК України, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, скаржник не наводив, ані в запереченнях на заяву позивача за первісним позовом стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, ані в апеляційній та касаційній скаргах. Відповідно підстав для виходу підчас касаційного перегляду спірної постанови апеляційного господарського суду, якою переглянуто додаткове судове рішення місцевого суду, за межі доводів та вимог касаційної скарги та не присудження частини витрат на правничу допомогу в розмірі встановленому та визначеному судом апеляційної інстанції у Верховного Суду відсутні в силу обмежень, визначених положеннями статті 300 ГПК України.

Таким чином, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника АТ «ОГС «Житомиргаз» щодо відсутності підстав для стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу та їх відображення в оскаржуваній постанові апеляційного господарського суду, якою переглянуто додаткове рішення місцевого суду, Верховний Суд дійшов висновку, що у справі, яка переглядається, оскаржуваний судовий акт апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема і тими, на які посилається скаржник.

Вказаним спростовуються також доводи АТ «ОГС «Житомиргаз» (в аспекті відсутності підстав для стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу) про: - залишення поза увагою судів обставин надання професійної правничої допомоги та юридичних послуг стороні у справі іншою особою, ніж адвокат, що не належать до витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на послідовну і сталу позицію Верховного Суду, на неврахування якої звертає увагу відповідач за первісним позовом; - відсутність договірних відносин щодо надання правової (правничої) допомоги, правової конструкції та загалом правовідносин між ТОВ «Оператор ГТС України», Wikborg Rein Advokatfirma AS та АО «ЕКВО» за вказаними вище угодами, правовідносини за якими також були предметом дослідження у постановах Верховного Судом, зокрема, від 31.07.2024 в справі № 921/403/22 та від 27.11.2024 у справі № 902/966/22 (що також було враховано судом апеляційної інстанції).

Решта доводів касаційної скарги АТ «ОГС «Житомиргаз» щодо відсутності підстав для стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу не свідчить про недослідження судом апеляційної інстанції, за результатом перегляду додаткового рішення місцевого суду, зібраних у справі доказів у їх сукупності і вірогідності, зважаючи на вимоги статей 76-79 ГПК України, на підтвердження понесених ТОВ «Оператор ГТС України» витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Стосовно доводів касаційної скарги АТ «ОГС «Житомиргаз» у частині стягнення судових витрат на відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України», Верховний Суд зазначає таке.

Згідно з доводами касаційної скарги скаржник оспорює покладення судом апеляційної інстанції судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ «Оператор ГТС України» за результатом остаточного вирішення спору, водночас з посиланням на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 12.11.2024 у справі № 920/37/24; від 21.11.2024 у справі № 910/423/23 та від 19.12.2024 у справі № 910/5625/23 і зазначає про безпідставне покладення вказаного тягаря сплати судового збору на відповідача за первісним позовом.

Стосовно наведеного Верховний Суд виснує таке.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується ухваленням постанови (частина четверта статті 232 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, при її розгляді постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 повністю задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» на рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2024 в частині оскарження закриття судом першої інстанції провадження у справі про стягнення 4 668 417,46 грн. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що місцевим судом помилково закрито провадження у справі у сумі боргу відповідача за первісним позовом у зазначеному спорі за невиконання договору транспортування природного газу від 04.02.2020 № за добовий небаланс природного газу (лютий-березень 2021 року) в розмірі 58 797 207, 46 грн, замість 54 128 790 грн, за обставин не здійснення самостійного арифметичного підрахунку сум зазначеного боргу місцевим судом.

Отже апеляційним судом спір розглянуто по суті, а постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 є остаточним рішенням суду, ухваленим після закінчення судового розгляду.

Водночас згідно зі сталою та послідовною судовою практикою, яка викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 910/4862/21, від 27.04.2023 у справі № 910/548/22, від 11.05.2023 у справі № 910/4631/22 міститься висновок про те, що розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Відповідно до загальних приписів статті 129 ГПК України судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в частині задоволеної позовної вимоги, покладаються на відповідача.

Отже, судові витрати, понесені ТОВ «Оператор ГТС України» у зв'язку з переглядом рішення Господарського суду Житомирської області від 24.09.2024 в частині оскарження закриття судом першої інстанції провадження у справі про стягнення 4 668 417,46 грн в апеляційному суді за результатом вирішення спору по суті правомірно покладені на АТ «ОГС «Житомиргаз» і такі не можуть ставитися у залежність з непоінформованістю відповідача з наявною арифметичною помилкою розрахунків та/або відсутністю його вини у наявності зазначених обставин.

Крім того, АТ «ОГС «Житомиргаз» не було позбавлено процесуального права надання всіх пояснень та заперечень у справі щодо розміру основної заборгованості до суду першої інстанції. Згідно з принципом змагальності сторін у господарському судочинстві, кожна сторона несе ризик наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 13 ГПК України).

Водночас у наведених скаржником постановах Верховного Суду не міститься висновку щодо застосування норм господарського процесуального законодавства стосовно правил розподілу судом, який ухвалив остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті, судових витрат на відшкодування судового збору.

За наведених обставин доводи касаційної скарги у наведеній частині Суд вважає безпідставними.

Інші доводи касаційної скарги АТ «ОГС «Житомиргаз» зводяться до незгоди з оскарженою постановою апеляційного господарського суду у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції в силу вимог статті 300 ГПК України.

Отже, підстава касаційного оскарження за касаційною скаргою АТ «ОГС «Житомиргаз», передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваної постанови апеляційного господарського суду з цієї підстави, оскільки судом касаційної інстанції не встановлено порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права, які були б підставою для її скасування в частині розподілу судових витрат.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Водночас у справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи скаржників про порушення судом попередньої інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у цій постанові.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд, переглянувши оскаржувані додаткове рішення місцевого суду та постанову апеляційного господарського суду, в межах наведених у касаційних скаргах доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність залишити касаційні скарги без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині щодо розподілу судових витрат - без змін.

Судові витрати

Оскільки судовий збір за подання касаційної скарги на постанову апеляційного господарського суду в частині, якою переглянуто додаткове судове рішення про розподіл судових витрат не справляється, відповідно Судом не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» та Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» залишити без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі № 906/906/21 в частині розподілу судових витрат - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Колос

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Булгакова