РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.03.2025Справа № 910/13353/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи №910/13353/24

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

до Кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Райдуга" (Україна, 04073, м. Київ, вул. Вербова, буд. 6; ідентифікаційний код: 22884198)

про визнання недійсними рішень

Представники учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

від позивача: Калугін Д.О., ордер ВТ №1053449;

від відповідача: Кучерявий О.П., ордер АІ №1742441.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Райдуга" (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати недійсним рішення зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Райдуга", оформлене протоколом № 10 від 11.12.2018;

- визнати недійсним рішення правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Райдуга", оформлене протоколом № 5 від 08.09.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/13353/24, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.12.2024.

У підготовче засідання 04.12.2024 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від сторін надійшли клопотання про проведення підготовчого засідання без участі їх представників.

У підготовчому засіданні 04.12.2024 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 15.01.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2024, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/13353/24 призначено на 15.01.2025.

23.12.2024 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про поновлення строку на його подання та зустрічна позовна заява.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву, відзив залишено без розгляду, зустрічну позовну заяву Кооперативу по будівництву та експлуатації гаражів "Райдуга" до ОСОБА_1 про визнання недійсною довідки разом з доданими до неї документами повернуто заявнику.

У підготовче засідання 15.01.2025 з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання позивач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від позивача надійшла заява про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

У підготовчому засіданні 15.01.2025 судом було оголошено перерву до 29.01.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, позивача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/13353/24 призначено на 29.01.2025.

27.01.2025 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про долучення заяв свідків та клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

29.01.2025 представником позивача сформовано в системі "Електронний суд" заперечення на клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, які 29.01.2025 зареєстровані в автоматизованій системі "Діловодство спеціалізованого суду".

У підготовче засідання 29.01.2025 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від відповідача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі його представника.

У підготовчому засіданні 29.01.2025 судом було долучено до матеріалів справи заяви свідків та відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, оголошено перерву до 19.02.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/13353/24 призначено на 19.02.2025.

У підготовче засідання 19.02.2025 представники сторін не з`явились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання сторони були повідомлені належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась, проте від сторін надійшли клопотання про проведення підготовчого засідання без участі їх представників.

У підготовчому засіданні 19.02.2025 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 12.03.2025.

У судове засідання 12.03.2025 з`явились позивач та представники сторін.

Позивач та представник позивача надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні 12.03.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Кооператив по будівництву та експлуатації гаражів "Райдуга" (далі - Кооператив) було зареєстровано 23.05.1998, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи А00 №599718 та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Кооператив здійснює діяльність на підставі статуту, затвердженого Загальними зборами та Зборами правління кооперативу від 25.05.2006 року (далі - Статут).

Позивач стверджує, що з 16.05.2013 він є членом Кооперативу, підтверджуючи це Довідкою від 2013 року, підписаною Головою правління та бухгалтером Кооперативу.

Рішенням зборів членів Кооперативу, оформленим протоколом №10 від 11.12.2018 (далі - Рішення №10), обрано членів Правління Кооперативу в кількості 7 осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_2 , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Надалі, рішенням засідання Правління Кооперативу, оформленим протоколом №5 від 08.09.2023 (далі - Рішення №5), було обрано Головою Кооперативу ОСОБА_3 .

Відповідно до п. 10.2 Статуту вищим органом управління Кооперативу є Загальні збори Кооперативу (уповноважених - 1 уповноважений від 10 членів кооперативу). До органів управління належить Правління кооперативу, якому делеговано управління всією господарською діяльністю Кооперативу на період дії повноважень.

Згідно з п. 10.5 Статуту Загальні збори обирають шляхом таємного голосування голову Кооперативу та за його поданням членів Правління Кооперативу, членів ревізійної комісії.

Пунктом 10.9 Статуту встановлено, що Загальні збори скликаються Правлінням не рідше одного разу на три роки. Збори можуть скликатись за рішенням Правління або з ініціативи не менше третини членів Кооперативу.

Зазначаючи про те, що позивач, як член кооперативу, не був повідомлений про скликання та проведення загальних зборів, а Рішення №10 приймалось за відсутності кворуму, позивач вважає, що вказані обставини є підставою для визнання такого рішення недійсним.

Відповідно до п. 12.1 Статуту Голова Кооперативу очолює Правління кооперативу і обирається Загальними зборами Кооперативу або його Правлінням на термін, що не перевищує трьох років.

Посилаючись на відсутність у Правління повноважень на обрання Голови Кооперативу, а також з огляду на недійсність Рішення №10, в тому числі в частині обрання членів Правління Кооперативу, позивач вказує також про наявність підстав для визнання недійсним Рішення №5.

З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить визнати недійсними рішення Зборів членів Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Райдуга", оформлене протоколом № 10 від 11.12.2018 та рішення правління Кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Райдуга", оформлене протоколом № 5 від 08.09.2023.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

За змістом статті 167 Господарського кодексу України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Господарською діяльністю вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарський кодекс України розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3 Господарського кодексу України).

За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу стаття 63 Господарського кодексу України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності.

Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства.

Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (стаття 93 Господарського кодексу України).

Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (стаття 94 Господарського кодексу України).

Зазначені норми кореспондуються із нормами статей 83, 85, 86 Цивільного кодексу України, згідно з якими юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню.

Особливості створення кооперативів та ведення ними господарської діяльності визначаються Законом України "Про кооперацію".

За змістом статей 2, 6, 9 Закону України "Про кооперацію" кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому законом.

За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Відповідно члени кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Така правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 509/577/18, від 01.10.2019 у справі № 910/7554/18 та від 17.12.2019 у справі № 904/4887/18.

Членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Кооператив зобов`язаний вести облік своїх членів та видати кожному з них посвідчення про членство (стаття 10 Закону України "Про кооперацію").

Вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу (стаття 11 Закону України "Про кооперацію").

Пунктом 5.1 Статуту встановлено, що членами Кооперативу можуть бути як фізичні, так і юридичні особи, які визнають Статут Кооперативу та дотримуються його вимог та Правил внутрішньої господарської діяльності, зробили вступні внески та у встановленому порядку сплачують членські внески. Фізичні особи можуть бути членами Кооперативу, якщо вони досягли 16-річного віку.

Згідно з пунктом 5.2 Статуту вступ до Кооперативу здійснюється після прийняття відповідного рішення за результатами розгляду поданої заяви до правління Кооперативу та сплати вступних внесків в порядку, визначеному статтею 7 Статуту.

На підтвердження факту членства в Кооперативі, позивачем надано суду Довідку від 2013 року, підписаною Головою правління та бухгалтером Кооперативу, яка була видана гр. ОСОБА_1 на підтвердження того, що останній є власником гаражного боксу НОМЕР_2, поверху 2, площею 20 кв.м, підвал 16 кв.м по вул. Вербова, 6 в Оболонському районі міста Києва. В довідці зазначено, що позивач є членом кооперативу по будівництву та експлуатації індивідуальних гаражів "Радуга" згідно рішення загальних зборів (зборів уповноважених) членів ГБК "Радуга": протокол №5 від 16.05.2013.

Відповідач, заперечуючи проти позову, стверджує, що позивач не є членом Кооперативу, оскільки вказана довідка сфальсифікована та містить неправдиву інформацію.

Оцінюючи наведені доводи сторін, суд відзначає, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18).

В силу приписів статті 15 Закону України "Про кооперацію" особа набуває членство в кооперативі після затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нового члена загальними зборами членів кооперативу.

Проте, ані Законом України "Про кооперацію", ані Статутом Кооперативу не передбачено можливості підтвердження факту членства у Кооперативі за допомогою довідки.

Окрім того, надана позивачем Довідка містить ряд недоліків оформлення, зокрема невірно вказане найменування Кооперативу.

Належним підтвердженням участі позивача у Кооперативі могло б бути рішення правління або голови правління про прийняття нового члена загальними зборами членів кооперативу. При цьому доказів проведення Загальних зборів Кооперативу 16.05.2013 позивачем не надано.

В матеріалах справи також відсутні будь-які інші докази, які могли б вказувати на участь позивача у Кооперативі, а саме заява про вступ до Кооперативу, докази внесення вступного внеску та паю, докази володіння майном тощо.

Відтак позивач не довів належними доказами факту свого членства в Кооперативі ні станом на момент прийняття оскаржуваних рішень, ні станом на поточну дату, а тому на момент проведення зборів членів Кооперативу 11.12.2018 та засідання Правління Кооперативу 08.09.2023 не мав корпоративних прав щодо відповідача.

Згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №918/456/20, порушення порядку скликання та проведення загальних зборів можуть бути підставою для визнання рішень загальних зборів недійсними лише за позовами учасників товариства, а не третіх осіб, адже у таких випадках йдеться про порушення права на управління товариством, яким треті особи - не учасники товариства не наділені.

Недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів товариства не може визнаватися порушенням прав тих осіб, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї юридичної особи. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №910/7847/17, від 16.10.2018 у справі №910/15792/14, від 22.05.2019 у справі №904/7274/17, від 09.12.2020 у справі №914/2259/17.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів членів кооперативу необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів члена кооперативу. Також необхідно з`ясувати дотримання порядку скликання загальних зборів, зокрема щодо належного повідомлення позивача про такі збори. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 923/226/20, від 05.09.2023 у справі №916/2660/21.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17 об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду вказала на те, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Верховного Суду від 15.02.2023 в справі №753/8671/21, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023 у справі №582/18/21).

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищенаведене, зважаючи на недоведеність позивачем порушення його прав та законних інтересів прийнятими Рішенням зборів членів Кооперативу, оформленим протоколом №10 від 11.12.2018 та Рішенням засідання Правління Кооперативу, оформленим протоколом №5 від 08.09.2023, а також враховуючи, що наведені обставини є самостійною підставою для відмови у позові, що виключає необхідність в наданні правової оцінки правомірності прийняття оскаржуваних рішень, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 6 056,00 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на нього, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 6 056,00 грн покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 24.03.2025.

Суддя О.В. Нечай