ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 Справа № 917/225/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., секретар судового засідання Михатило А.В., розглянувши справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком", вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02099, адреса для листування: вул. Голосіївська, 7, корп. 2, оф. 5/1, м. Київ, 03039

до відповідача Фермерського господарства "РВК", вул. Молодіжна, 1А, с. Тури, Полтавський район, Полтавська область, 38443

про стягнення 1 359 472,81 грн,

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Украгроком" звернулося до суду із позовом до відповідача Фермерського господарства "РВК" про стягнення заборгованості за договором поставки №Кв220424/01 на умовах відстрочки платежу (короткострокова) від 22.04.2024 року у розмірі 1 359 472,81 грн, з яких: 850 536,70 грн - основна заборгованість (з урахуванням курсової різниці), 40 915,13 грн - відсотки за користування кредитом, 339 360,76 грн - штраф, 60 162,59 грн - пеня, 68 497,63 грн - 30% річних (вх. № 234/25).

Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за договором поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Тр220424/01.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивач надав наступні докази : Розрахунок заборгованості ФГ «РВК» до Договору поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Чк220824/01 від 22.04.2024 року в розрізі зміни ціни товару в порядку п. 5.4 Договору поставки, розрахунок 22% річних за користування товарним кредитом (п. 2.9 Договору), розрахунок пені, штрафу та 30% річних; Опис вкладення та фіскального чеку про направлення відповідачу копії позовної заяви з документами, Договір поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Чк220824/01 від 22.04.2024р., Додаток № 1 від 22.04.2024 року (Специфікація) до Договору поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Чк220824/01 від 22.04.2024 року, видаткова накладна № Кв00014 від 23.04.2024 р на суму 1 442 994,00грн, Додаткова угода № 000001734 від 20.06.2024 року до Договору № Чк220824/01 від 22.04.2024 року про викладення Додатку 1 (Специфікації) в новій редакції, Додаток № 1 від 22.04.2024 року (Специфікація) до Додаткової угоди № 000001734 від 20.06.2024р., Додаткова угода № 000001760 від 30.07.2024 року до Договору № Чк220824/01 від 22.04.2024 року про викладення Додатку 1 (Специфікації) в новій редакції, Додаток № 1 від 22.04.2024 року (Специфікація) до Додаткової угоди № 000001760 від 30.07.2024р., платіжна інструкція № 694 від 05.06.2024 року на суму 20 000,00грн., Протокол взаємозаліку від 05.06.2024 року на суму 211 745,00рн., платіжні інструкції № 817 від 25.11.2024 року на суму 150 000,00грн., № 821 від 03.12.2024 року на суму 10 000,00грн., № 831 від 25.12.2024 року на суму 200 000,00грн, № 844 від 27.12.2024 року на суму 69 000,00грн., № 848 від 30.12.2025 року на суму 50 000,00грн, Роздруківки веб-сайту www.udinform.com за 22.11.2024 р., за 02.12.2024 р., за 24.12.2024 р., за 26.12.2024 р., за 27.12.2024 р., за 10.01.2025 р., Гарантійний лист ФГ «РВК» від 10.12.2024 року, Лист-погодження за вих. № 189 від 10.12.2024 року щодо умов гарантійного листа, Відповідь № 6666191 про наявність у Відповідача зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС, Ордер № 1810040 на надання правничої допомоги адвокатом Дрожевською Т. О. та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката Дрожевської Т.О.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи, зокрема, є: позовна заява; відзив на позовну заяву.

Відповідно до довідки про доставку ухвали від 10.02.2025 року в електронний кабінет відповідача ухвалу про відкриття провадження відповідач отримав 10.02.2025року о 12:15 (арк. справи 31).

Таким чином, суд належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи.

Відповідач відзив на позов не надав.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

03.02.2025 року до Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" до відповідача Фермерського господарства "РВК" про стягнення заборгованості за договором поставки №Кв220424/01 на умовах відстрочки платежу (короткострокова) від 22.04.2024 року у розмірі 1 359 472,81 грн, з яких: 850 536,70 грн - основна заборгованість (з урахуванням курсової різниці), 40 915,13 грн - відсотки за користування кредитом, 339 360,76 грн - штраф, 60 162,59 грн - пеня, 68 497,63 грн - 30% річних (вх. № 234/25).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2025 року справу № 917/102/25 розподілено судді Тимощенко О.М.

Ухвалою від 10.02.2025 року суд відкрив провадження у даній справі, ухвалив справу розглядати в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи, встановив строки подачі заяв по суті.

Сторони справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суду не надали.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України). Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

22 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАГРОКОМ» (Продавець, Позивач) та Фермерським господарством «РВК» (Покупець, Відповідач) було укладено Договір поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Тр220424/01 (Договір, арк. справи 11-13). До також договору укладена Специфікація (арк. справи 14) від 22.04.2024 року.

При укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Продавець взяв на себе зобов`язання передати у власність Покупця (поставити) Товар (насіння, добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення (мікродобрива), засоби захисту рослин, регулятори росту рослин, мінеральні добрива), вказані у Специфікаціях до Договору (Товар), а Покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість;

- Згідно п. 2.3. Договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті розрахунку за Товар (його частину), вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної Специфікації, то неоплачена ціна Товару, яку має сплатити Покупець, змінюється, та Покупець зобов`язаний здійснити її перерахунок самостійно за наступною формулою: С = В х (К2/К1) грн., де: С кінцева ціна неоплаченого Товару, що підлягає оплаті (його частини) в національній валюті України, після зміни ціни такого Товару по вищевказаній формулі; В ціна неоплаченого Товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв`язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу (ASK) долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на момент закриття торгів у банківський день, що передує даті розрахунку за Товар (його частину), збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією); К1- вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу (ASK) долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на момент закриття торгів у банківський день, що передує даті підписання відповідної Специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

- Пунктом 2.4. Договору сторони визначили, що оплата Товару проводиться в терміни, які вказані в Специфікаціях до Договору. Специфікацією визначений строк оплати за Товар до 22 травня 2024 року

- Пунктом 5 Специфікації визначено, що «у випадку, якщо курс (міжбанк) гривні за 100 доларів США на банківський день, що передує даті оплати Товару (частини Товару) Покупцем, збільшиться менше, ніж на 2% відносно курсу, вказаного в п.4 цього Додатку, вартість Товару (частини Товару) у гривні, вказана у цій Специфікації зміні не підлягає та курсові різниці не нараховуються. Умови, викладені в цьому пункті Додатку, застосовуються Сторонами виключно за умови проведення Покупцем вчасного розрахунку за отриманий Товар та відсутності порушень умов Договору Покупцем».

- Пунктом 2.9. укладеного Договору передбачено, що товар, поставлений з відстроченням платежу, вважається таким, що продається в кредит відповідно до ст. 694 ЦКУ, а саме з нарахуванням процентів на несплачену частину вартості товару. Розмір процентів за користування товарним кредитом становить 22 % річних. Продавець має право нарахувати проценти на вартість такого Товару за період з дати поставки Товару і до дати оплати повної вартості Товару. Продавець надає рахунок на оплату процентів Покупцю, при цьому останній зобов`язаний оплатити даний рахунок протягом 3 (трьох) днів з дати отримання, але не пізніше 7 (семи) днів з дати направлення Продавцем рахунку в порядку, передбаченому даним Договором.

За даними Позивача Відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором поставки на умовах відстрочки платежу (короткострокова) № Чк220424/03 від 22 квітня 2024 року з оплати вартості товару з урахуванням п. 5.4 Договору (курсової різниці) у розмірі 850 536,70грн в т.ч. ПДВ.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №Кв220424/01 на умовах відстрочки платежу (короткострокова) від 22.04.2024 року у розмірі 1 359 472,81 грн, з яких: 850 536,70 грн - основна заборгованість (з урахуванням курсової різниці), 40 915,13 грн - відсотки за користування кредитом, 339 360,76 грн - штраф, 60 162,59 грн - пеня, 68 497,63 грн - 30% річних (вх. № 234/25).

Відповідач своїм правом на подання доказів, відзиву на позов чи контрозрахунку у визначений у відповідності до положень ГПК України строк не скористався.

4. Норми права, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення, та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У ч.1 ст. 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У статті 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (ст.631 ЦК України).

Отже, укладений між сторонами Договір є належною підставою для виникнення прав та обов`язків у сторін.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виконав зобов`язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення ним поставки товару.

Подані докази свідчать, що Позивач поставив, а Відповідач прийняв товар на суму 1 442 994,00грн з ПДВ., що підтверджується видатковою накладною № Кв000114 від 23.04.2024 року ( арк. справи 14, зворотна сторона).

В порушення взятих на себе зобов`язань у зазначений у Специфікації час - до 22 травня 2024 року Відповідачем оплата за Товар здійснена не була.

З порушенням строку Відповідачем 05.06.2024 року сплачено 20 000,00 грн., також 05.06.2024 року сторонами здійснено взаємозалік на суму 211 745,10 грн., а всього 231 745,10грн. (арк. справи 17, 20).

Додатковою угодою № 000001734 від 20.06.2024 року до Договору сторони виклали Додаток 1 (Специфікацію) у новій редакції, зафіксувавши в ній вартість уже поставленого 23 квітня 2024 року Товару, при цьому врахували часткову оплату і взаємозалік 05.06.2024 року та нарахували курсову різницю у зв`язку зі збільшенням долара США та відсотки (22%) за користування товарним кредитом. Специфікацією від 20.06.2024 року з урахуванням викладеного була узгоджена сума 1 505 503,92грн. з ПДВ та визначений строк оплати до 15 липня 2024 року (арк. справи 15).

Однак до 15 липня 2024 року оплата Відповідачем проведена не була.

Додатковою угодою № 000001760 від 30.07.2024 року Додаток 1 (Специфікація) знову була викладена в новій редакції. В Специфікації сторони зафіксували вартість уже поставленого 23 квітня 2024 року Товару з урахуванням відсотків за користування товарним кредитом - 1 589 188,13грн з ПДВ та визначили строк оплати до 01 листопада 2024 року (арк. справи 16).

Відповідач знову порушив взяті на себе зобов`язання, у вказаний у Специфікації час (до 01 листопада 2024 року) оплата за товар здійснена не була.

З порушенням строку Відповідач здійснив часткову оплату в сумі 391745,10 грн., так 25.11.2024 сплачено 150 000,00грн., 03.12.2024 сплачено 10 000,00грн., 18.12.2024 сплачено 100 00,00грн., 25.12.2024 сплачено 200 000,00грн., 27.12.2024 сплачено 69 000,00грн., 28.12.2024 сплачено 50 000,00грн., що підтверджується платіжними інструкціями ( арк. справи 18-19).

Таким чином, з узгодженої сторонами у Специфікації суми 1 589 188,13грн Відповідач сплатив 391745,10грн., отже заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором станом на день подання позовної заяви (без урахування п. 2.3 Договору) становить: 1 589 188,13 231 745,10 - 391745,10грн = 778 443,03грн з ПДВ.

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що підтверджують факт виконання своїх зобов`язань з оплати в повному обсязі отриманого Товару, пред`явлення претензій щодо його якості та кількості, неотримання Товару.

При здійсненні часткової оплати вартості отриманого товару Відповідачем не враховано п. 2.3. Договору поставки.

Так, згідно п. 2.3. Договору у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті розрахунку за Товар (його частину), вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівнянні з вартістю долару США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладання відповідної Специфікації, то неоплачена ціна Товару, яку має сплатити Покупець, змінюється, та Покупець зобов`язаний здійснити її перерахунок самостійно за наступною формулою: С = В х (К2/К1) грн., де: С кінцева ціна неоплаченого Товару, що підлягає оплаті (його частини) в національній валюті України, після зміни ціни такого Товару по вищевказаній формулі; В ціна неоплаченого Товару в національній валюті України, яка підлягає зміні у зв`язку зі зміною вартості долара США (Євро) по відношенню до гривні; К2 - вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу (ASK) долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на момент закриття торгів у банківський день, що передує даті розрахунку за Товар (його частину), збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією); К1- вартість 1 (одного) долара США (Євро) в національній валюті України за курсом продажу (ASK) долару США (Євро) за гривню, що склався на міжбанківському валютному ринку України (за даними веб-сайту www.udinform.com, а у разі її недоступності або відсутності відповідної інформації на ній за даними веб-сайту http://minfin.com.ua) на момент закриття торгів у банківський день, що передує даті підписання відповідної Специфікації, збільшеним на кількість процентів, що вказана у Специфікації (якщо збільшення передбачено Специфікацією).

Відповідно до п. 5.4 Договору, у випадку збільшення на міжбанківському валютному ринку України станом на банківський день, що передує даті написання позовної заяви, вартості долару США (Євро) в національній валюті в порівняння з вартістю долара США (Євро) в національній валюті на банківський день, що передує даті укладення відповідної Специфікації, ціна неоплаченого товару (заборгованість Відповідача) може змінюватися Продавцем пропорційно зміні вартості долара США (Євро) в односторонньому порядку за такою ж формулою, що наведена у п. 2.3 договору.

Відповідно до п. 2.8. Договору достатнім (належним) підтвердженням показника курсу продажу іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України для цілей передбачених даним Договором є, в тому числі, але не виключно, значення розміщені в мережі Інтернет на вказаній у п. 2.3., п. 2.4., п. 5.4. Договору, сторінці на відповідну дату. Значення курсу може підтверджуватися роздруківкою сторінки вказаного сайту, що засвідчена підписом уповноваженої особи Продавця.

Роздруківки із веб-сайту www.udinform.com, які підтверджують встановлення курсів валют на відповідні дати залучені до матеріалів справи ( арк. справи 21-23).

За розрахунками Позивача курсова різниця на дату написання позовної заяви становить 72 093,67 грн з ПДВ (арк. справи 9).

В матеріалах справи наявний гарантійний лист ФГ «РВК» від 10.12.2024 року (арк. справи 24), згідно якого Відповідач визнав, що станом на 10 грудня 2024 року за вказаним договором у ФГ «РВК» наявна заборгованість перед ТОВ «УКРАГРОКОМ» на загальну суму 1 290 621,70грн. в т.ч. ПДВ, яка складається з суми основної заборгованості 1 197 443,03грн. в т.ч. ПДВ., курсової різниці 56 358,79грн. в т.ч. ПДВ та відсотків за користування товарним кредитом 36 819,88грн. в т.ч. ПДВ. ФГ «РВК» підтверджує зазначену заборгованість та гарантує у строк до 30 грудня 2024 року включно сплатити суму основної заборгованості у розмірі 1 197 443,03грн. в т. ч. ПДВ з урахуванням курсової різниці та відсотків за користування товарним кредитом станом по день погашення заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 850 536,70 грн. (778 443,03 + 72 093,67 = 850 536,70 грн з ПДВ) підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані і не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевірка правильності розрахунку 30 % річних, пені та 22% річних за користування товарним кредитом здійснена за допомогою програми Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон".

У п. 5.3 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення Покупцем платежу, Покупець на вимогу Продавця сплачує останньому 30 (тридцять) відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 30% річних з простроченої суми (з 01.11.2024 по 13.01.2025) становить 68 497,63грн (арк. справи 10).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №000001760 від 30.07.2024 року до договору №Кв220424/01 на умовах відстрочки платежу (короткострокова) від 22.04.2024 року сторони домовилися викласти Додаток №1 до договору (специфікацію) від 22.04.2024 року у новій редакції, що є додатком №1 до цієї додаткової угоди (а. с. 16).

Відповідно до вказаної специфікації оплата товару здійснюється на умовах: в термін до 1 листопада 2024 року.

Отже, відповідач мав оплатити товар в термін до 1 листопада 2024 року.

Згідно правової позиції ВС у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 09.06.2020 по справі № 419/1965/18, прийменники «до» і «по» в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь.

А отже, зазначення у специфікації "до 1 листопада 2024 року" свідчить, що саме ця дата і є останнім днем строку оплати заборгованості.

Таким чином, позивач нарахував 30% річних починаючи з 01.11.2024 року необґрунтовано, оскільки вимоги про сплату боргу на той момент ще не настали.

Виходячи з наведеного, за отриманий товар відповідач повинен був розрахуватися до 01.11.2024 року включно, тому прострочення має місце з 02.11.2024 року.

За розрахунком суду є правомірною та підлягає задоволенню вимога про стягнення 61 364,73 грн 30 % річних. В іншій частині вимог про стягнення 30 % річних суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 5.2. Договору сторони досягли згоди, що за порушення строків (термінів) платежів Покупець сплачує на користь Продавця штраф у розмірі 25% від суми несплаченого платежу та пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 2.9. Договору передбачено, що товар, поставлений з відстроченням платежу, вважається таким, що продається в кредит відповідно до ст. 694 ЦКУ, а саме з нарахуванням процентів на несплачену частину вартості товару. Розмір процентів за користування товарним кредитом становить 22 % річних. Продавець має право нарахувати проценти на вартість такого Товару за період з дати поставки Товару і до дати оплати повної вартості Товару.

Оплата за товар за Специфікацією повинна була здійснена у строк до 01.11.2024 року, однак станом на 01.11.2024 року заборгованість становила 1 357 443,03грн.

Штраф у розмірі 25% складає: 1 357 443,03 : 100 х 25 = 339 360,76 грн (розрахунок - арк. справи 10.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку пеня (загальний період нарахування 01.11.2024 по 13.01.2025) становить 60 162,59 грн, а 22 % за користування товарним кредитом становить 40 915,13 грн (арк. справи 9, 10).

Суд зазначає, що позивачем при розрахунку пені та 22% за користування товарним кредитом становить було допущено аналогічну помилку, що і при нарахуванні 30% річних, а саме: позивач нарахував заборгованість з 01.11.2024 року, тоді як вірною датою початку прострочення є 02.11.2024 року, оскільки кредиторські вимоги про сплату боргу на той момент ще не настали.

За розрахунком суду є правомірною та підлягає задоволенню вимога про стягнення 53 784,13 грн пені. В іншій частині вимог про стягнення пені суд відмовляє.

Відносно розміру 22% за користування товарним кредитом суд відмічає, що за розрахунком суду їх розмір становить більшу суму, ніж просить позивач ( як позивач просить стягнути 40 915,13 грн.).

Відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог.

Враховуючи вказане, а також те, що позивачем розраховано та заявлено до стягнення у вказаному вище періоді 22% за користування товарним кредитом, розмір яких є менший ніж розрахований судом, суд, у відповідності до положень частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, вважає, що саме такий їх розмір (40 915,13 грн) підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач контрозрахунку штрафних санкцій не надав суду.

Клопотань про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач суду не заявив.

Згідно з приписами частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов`язань з боку відповідача щодо оплати за поставлений товар і позовні вимоги про стягнення основна заборгованість (з урахуванням курсової різниці) 850 536,70 грн, пені в сумі 53 784,13 грн, 30% річних в сумі 61 364,73 грн, 22% річних за користування товарним кредитом в сумі 40 915,13 грн та штрафу (25%) у сумі 339 360,76 грн є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими документально та нормами матеріального права та такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині стягнення пені (6 378,46 грн) та 30% річних (7 132,90 грн) позов є безпідставним, а отже задоволенню не підлягає.

Розподіляючи витрати по сплаті судового збору суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні з позовом до суду згідно платіжної інструкції № 62 від 16.01.2025 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 16 313,67грн. (арк. справи 7). Зарахування судового збору у розмірі 16 313,67 грн до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджується довідкою (арк. справи 28).

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог судовий збір в сумі 16 151,53 грн. покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 129, 232-233,237-238 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фермерського господарства "РВК" (вул. Молодіжна, 1А, с. Тури, Полтавський район, Полтавська область, 38443, код ЄДРПОУ 43727154) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Украгроком" ( вул. Бориспільська, 7, м. Київ, 02099, адреса для листування: вул. Голосіївська, 7, корп. 2, оф. 5/1, м. Київ, 03039, код ЄДРПОУ 30530159) 1 359 472,81 грн заборгованості, в тому числі 850 536,70 грн - основна заборгованість (з урахуванням курсової різниці), 40 915,13 грн - відсотки за користування кредитом, 339 360,76 грн - штраф, 53 784,13 грн - пеня, 61 364,73 грн - 30% річних та 16 151,53 грн витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням чинності цим рішенням.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення складено 25.03.2025 року.

Суддя О. М. Тимощенко

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.