ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. Справа№ 910/9932/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Владимиренко С.В.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Канюк Я.Ю. (в залі суду), Баранівський В.В. (керівник) (в залі суду),

від відповідача: Приходько Т.П. (в залі суду), Мартинюк Є.В. (в залі суду),

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 (повний текст складено 24.12.2024)

та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 (повний текст складено 26.12.2024)

у справі № 910/9932/24 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк"

про стягнення 9 679 712,79 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний двір "Українська товарна спілка" (далі - Спілка) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - Банк) 9 679 712,79 грн, з яких 6 815 970,00 грн основного боргу, 2 369 945,43 грн інфляційних втрат та 493 797,36 грн 3% річних.

На обґрунтування заявлених вимог Спілка посилається на неналежне виконання Банком умов договору №2019/КД/000-0065/VIP від 23.04.2019.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АБ «Укргазбанк» на користь ТОВ «ТД «Українська товарна спілка» суму основного боргу в розмірі 6 815 970,00 коп, 2 369 945,43 грн інфляційних втрат, 491 556,49 грн 3% річних та 145 162,08 грн судового збору. В решті позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими у встановленому законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню частково, з урахуванням розрахунків суду сум інфляційних втрат та 3% річних.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 заяву Спілки задоволено. Стягнуто з Банку на користь Спілки 58 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, документально підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг, предметом позову та значенням справи для сторін, тож такі витрати в сумі 58 300,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить: рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/9932/24 скасувати повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Спілки до Банку про стягнення грошових коштів відмовити повністю; додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 у справі №910/9932/24 скасувати повністю та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат, а саме витрат позивача на правничу допомогу та стягнення з Банку на користь Спілки 58 300,00 грн понесених витрат на правничу допомогу залишити без задоволення. Стягнути зі Спілки на користь Банку судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

На думку Банку, оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими та ухваленими з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Висновки суду скаржник вважає такими, що не відповідають обставинам справи.

Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що Постанова НБУ №18 не встановлює заборони на повернення коштів в іноземній валюті їх власнику у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів та повернення коштів за невиконаним платіжним дорученням не є валютною операцією відповідно до законодавчого визначення, а її здійснення не заборонене Постановою НБУ №18.

Банк вважає, що 24.02.2022 Постановою НБУ №18 встановлено правила роботи банків з урахуванням обмежень, визначених цієї Постановою. Так, п. 17 Постанови НБУ №18 встановлено, що уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції, зокрема, з використанням російських рублів та білоруських рублів. Пунктом 2 Постанови НБУ №18 визначено, що Банки продовжують роботу з урахуванням обмежень, визначених цією постановою. Банкам забороняється проводити операції, що порушують визначені цією постановою обмеження, сприяють або можуть сприяти їх уникненню.

На думку скаржника, Постанова НБУ №18 встановлює абсолютну заборону на здійснення будь-яких операцій (не лише валютних), спрямованих на обхід встановлених даною постановою обмежень.

05.02.2024 Правління НБУ прийняло Постанову №17 «Про внесення змін до Постанови правління Національного банку України від 24.02.2022 року №18», відповідно до якої п. 17-2 Постанови НБУ №18 доповнено новим підпунктом 10, згідно з яким заборони, визначені у п. 17 Постанови НБУ №18, не поширюються на операції банків та їх клієнтів, що здійснюються до 31.12.2024 відповідно до вимог п. 18 розділу VII Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Банк вважає, що хоча на рахунку 2909 і обліковуються незавершені перекази клієнтів, проте цей рахунок є внутрішньобанківським з чітко визначеним цільовим призначенням. Вимоги законодавства України не передбачають можливості клієнтів надавати заяви про продаж іноземної валюти, у т.ч. російських рублів, з окремих аналітичних рахунків рахунку 2909.

На думку апелянта, суд першої інстанції, зробивши висновок про не поширення дії Постанови НБУ №18 на спірні правовідносини, не врахував того, що відповідно до п. 47 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті», затвердженого постановою Правління НБУ від 02.01.2019 (далі - Положення №5), Банк зобов`язаний продати протягом п`яти робочих днів куплену іноземну валюту в разі порушення клієнтами-резидентами строків, передбачених у п. 44 розділу IV цього Положення.

Також суд не врахував, що п. 18 розділу VII Закону України «Про банки і банківську діяльність» надає право на здійснення за заявою клієнта банку, один раз щодо кожного з видів валюти - російських рублів та білоруських рублів, на здійснення продажу (обміну) російських рублів та/або білоруських рублів лише за умови, що банками-нерезидентами, в яких відкрито кореспондентські рахунки банків-резидентів у російських рублях та/або білоруських рублях, в односторонньому порядку прийнято рішення про конвертацію (обмін) російських рублів та/або білоруських рублів, які знаходяться на таких кореспондентських рахунках, на іншу валюту.

Банк наголошує, що щодо коштів Спілки у розмірі 18 600 000,00 російських рублів жоден з банків-нерезидентів, в яких відкриті рахунки Банку в російських рублях, не приймав рішення в односторонньому порядку про конвертацію (обмін) цих рублів. Враховуючи наведене, наразі у Банку відсутні правові підстави для виконання заяви Спілки від 23.02.2024 №УТС23/02 про продаж російських рублів згідно підп. 10 п. 17-2 Постанови НБУ №18. Навіть у разі повернення російських рублів з рахунку 2909 на поточний рахунок Спілки Банк не зможе їх продати.

Бант також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо дій Банку у зв`язку з виконанням платіжного доручення в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 та заяви №13 на купівлю іноземної валюти, зокрема з висновком про те, що Банк, встановивши неможливість перерахування коштів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 отримувачу через святковий день, мав виконати доручення Спілки, а не утримувати такі кошти на рахунку 2909.

Скаржник зазначає, що з урахуванням ст. 43. та ст. 47 Закону України «Про платіжні послуги», а також на виконання підп. 2.5.1.7 п. 2.5.1 договору, Банк того ж дня, 23.02.2022, здійснив списання коштів з поточного рахунку Спілки на транзитний рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки, 24.02.2022 відповідно даті валютування, отримувачу засобами системи SWIFT. Таке списання було обумовлене як вказівкою ст. 47 Закону України «Про платіжні послуги», так і неможливістю проведення платежу з рахунка Товариства, оскільки рахунок НОМЕР_1 RUB не призначений для вчинення дій, щодо яких Спілка подала до Банку платіжний документ.

Банк вважає, що, отримавши від Спілки платіжне доручення в іноземній валюті №13 від 23.02.2022, вчинив усі передбачені дії для його виконання.

На думку Банку, суд, дійшовши висновків про те, що Банк, встановивши неможливість здійснення транскордонного переказу, мав повернути Спілці грошові кошти та розрахунковий документ, не врахував, що у зв`язку з прийняттям Постанови НБУ №18 Банк був позбавлений можливості здійснювати будь-які дії з російськими рублями, зокрема, повертати їх на рахунок Спілки.

Скаржник також зазначає, що до 24.02.2022 у Банку не було жодних підстав для повернення платіжного доручення Спілки без виконання, оскільки єдиною підставою для повернення коштів на рахунок Спілки згідно з підп. 2.5.2.11 п. 2.5.2 та підп. 2.5.4.7 п. 2.5.4 договору в редакції, що діяла на момент звернення Спілки до Банку, могло би слугувати надання до Банку листа про відкликання розрахункового документа, а саме Платіжного доручення в іноземній валюті №13, але таке розпорядження Спілка до Банку ні 23.02.2022 ані 24.02.2024 не подавала, а тому і підстави для невиконання платіжного документа та повернення коштів на рахунок Спілки у Банку були відсутні.

Також Банк вважає таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, висновок суду першої інстанції про безпідставність утримання Банком грошових коштів Спілки у розмірі 18 600 000,00 російських рублів, оскільки дані кошти не можуть перебувати на внутрішньобанківському рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

Скаржник зазначає, що у спірному випадку перерахування коштів на рахунок 2909 відбулося за підставі розпорядження Спілки на здійснення транскордонної валютної операції, наданого Банку платіжним дорученням в іноземній валюті № 13 від 23.02.2022. Облік Банком грошових коштів Спілки на рахунку 2909 ґрунтується на вимогах Постанови НБУ №18, яка забороняє Банку здійснювати будь-які дії з даними коштами.

Крім того, скаржник вважає, що відсутні підстави для стягнення з Банку 3% річних та інфляційних втрат, оскільки у цьому випадку Банк не є таким, що прострочив виконання зобов`язання та, як вбачається з обставин справи, прийняв та приступив до виконання платіжного доручення в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 негайно, того ж дня, як це й передбачено умовам договору.

Скаржник зазначає, що причинами та передумовами не повного виконання ним платіжного доручення в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 та неповернення коштів на поточний рахунок Спілки є не його неправомірні дії, а зміни в діючому законодавстві України; відсутність відповідальності в разі настання таких обставин передбачена п. 2.7.10 укладеного між Спілкою та Банком договору, згідно з яким відповідальність Банку за невиконання якого б то не було пункту цього договору з підстав зміни діючого законодавства є недоречною.

Апелянт зазначає, що в цьому випадку Банк не є боржником в розумінні ЦК України, оскільки не володіє, не розпоряджається та не може вчиняти будь які дії з 18 600 00,00 російських рублів, що перебувають на транзитному рахунку 2909 в силу обмежень, введених Постановою НБУ №18, а тому, з урахуванням п. 2.7.10, 2.7.14 договору в редакції, що діяла на момент звернення Спілки до Банку, підстави для відповідальності Банку відповідно до ст. 625 ЦК України відсутні.

Скаржник також вважає, що суд першої інстанції мав би навести мотиви неврахування роз`яснень НБУ, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про Валюту і валютні операції» саме НБУ визначає порядок проведення розрахунків за валютними операціями.

На думку Банку, не врахувавши листи НБУ, суд першої інстанції порушив приписи ст. 7; п. 4, 5 ч. 3 ст. 238; п. 3 ч. 1 ст. 282 та ч. ч. 4 ст. 234 ГПК України та не врахував правові висновки з даного питання, наведені у постановах Верховного Суду від 14.05.2024 у справі №921/252/23, від 26.09.2023 у справі №910/10699/21, від 05.09.2023 у справі №910/8641/21, від 10.10.2023 у справі №917/868/21, згідно з якими, відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарський суд повинен у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог процесуального закону щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Крім того, скаржник вважає, що суд першої інстанції мав би відмовити Спілці у задоволенні позову у зв`язку з обранням неналежного та неефективного способу судового захисту.

Апелянт також зазначає, що обмеження прав Спілки щодо розпорядження коштами наразі базується на приписах Постанови №18, що прийнята з метою упередження негативних наслідків, які слідують з воєнної агресії Російської Федерації та діє протягом дії воєнного стану в Україні, тобто таке обмеження є тимчасовим та таким, що переслідує законну мету та забезпечує справедливий баланс між загальними суспільними інтересами та основоположними правами особи.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, Банк зазначає, що стягнення з нього судових витрат на правничу допомогу в розмірі 58 300,00 грн є не співмірним із складністю справи та часом, витраченим представником Спілки на її ведення в суді, з огляду на наступне.

На думку скаржника, вирішуючи питання щодо розподілу витрат, понесених на правничу допомогу, суд залишив поза увагою, що обставини щодо збільшення тривалості судових засідань були обумовлені воєнними діями, що відбуваються на території нашої країни, і жодним чином не були спричинені Банком. У свою чергу з боку Банку не було вчинено жодних спроб щодо затягування судового процесу чи то інших перепон у здійснені розгляду справи №910/9932/24, а тому Банк не повинен безпідставно нести відповідальність за ті негативні обставини, що склались для представника відповідача.

Також скаржник надав клопотання про врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 625 ЦК України.

Позиції учасників справи.

Спілка надала відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів та вимог апеляційної скарги Банку заперечує та наводить власні доводи на їх спростування, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9932/24 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 до надходження матеріалів справи №910/9932/24.

20.01.2025 матеріали справи №910/9932/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/9932/24. Розгляд справи призначено на 17.02.2025. Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом десяти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 17.02.2025 колегія суддів оголосила перерву у розгляді справи до 10.03.2025 на підставі ст. 216 ГПК України.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

23.04.2019 Спілка звернулась до Банку із заявою на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання №2019/КД/000-0065/УІР (далі - договір).

Згідно з повідомленням до договору комплексного банківського обслуговування суб`єктів господарювання №2019/КД/000-0065/УІР від 23.04.2019 в межах договору Банк відкрив Спілці рахунок №45973.980/840/978/643. Після запровадження в Україні формату рахунків IBAN вказаному рахунку присвоєно відповідні номери: в національній валюті НОМЕР_1 UAN та в іноземній валюті НОМЕР_2 .

Згідно з Розділом 1 договору (в редакції на момент виникнення спору) електронний розрахунковий документ (далі - ЕРД) - електронний документ, який сформований та переданий клієнтом до Банку за допомогою Системи та який містить розпорядження клієнта Банку здійснити певні операції з коштами, що містяться на Поточних рахунках/Окремих рахунках Клієнта.

Згідно з п. 2.5.1, 2.5.1.1, 2.5.1.7 договору Банк зобов`язаний, зокрема, проводити комплексне банківське обслуговування клієнта згідно обраної ним послуги відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та умов договору; протягом банківського дня приймати до виконання розрахункові документи клієнта на паперовому носії та/або ЕРД засобами системи, якщо розрахункові документи/ЕРД надані/належним чином засвідчені ЕП клієнтом та/або уповноваженою особою клієнта, яка визначена в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта або довіреності, або іншому документі на підставі якого особа має право вчиняти дії від імені клієнта відповідно до законодавства України. У випадку надходження документів до Банку після завершення операційного часу вони приймаються до виконання Банком наступного банківського дня (якщо інше не передбачено відповідним договором, внутрішніми документами Банку та договором). У випадку, якщо режим роботи СЕП НБУ буде змінений, внаслідок чого Банк не зможе виконати умови договору, то Банк виконує ЕРД самостійно визначаючи час їх виконання, виходячи із режиму роботи СЕП НБУ.

За умовами п. 2.5.1.8-2.5.3.19 договору Банк зобов`язався:

- забезпечувати своєчасне зарахування та списання коштів клієнта, в тому числі і за операціями ініційованими з використанням КПК, у строк встановлений чинним законодавством України;

- приймати від клієнта заяви про купівлю/продаж/обмін іноземної валюти/банківських металів у 2-х (двох) примірниках па паперових носіях, або у формі ЕРД засобами системи (за умови наявності у клієнта такої послуги);

- списувати кошти в національній валюті України/іноземній валюті та/або банківські метали з поточного рахунку (в т.ч. по операціям ініційованим КПК) та/або кошти в національній валюті України/іноземній валюті з окремого рахунку па підставі ЕРД (за винятком розрахункових чеків), оформленого відповідно до вимог чинного законодавства України, та наданого клієнтом до Банку за допомогою системи та/або процесингового центру, якщо клієнт отримує від Банку таку послугу. У ньому випадку додаткове падання клієнтом розрахункового документа на паперовому носії не вимагається;

- здійснювати обслуговування клієнта за допомогою системи на умовах, визначених відповідним розділом цього договору, зокрема, виконувати отримані від клієнта ЕРД, які сформовані належним чином із використанням засобів системи.

Банк має право, зокрема:

- списувати з поточного рахунку/окремого рахунку кошти, на підставі платіжних інструментів, встановлених цим договором, правилами платіжних систем та чинним законодавством України;

- здійснювати купівлю / продаж / обмін іноземної валюти / банківських металів на Міжбанківському валютному ринку України та/або на Міжнародному валютному ринку відповідно до вимог чинного законодавства України (в тому числі без надання клієнтом заяв(и) про купівлю / продаж / обмін іноземної валюти / банківських металів).

Відповідно до п. 2.5.2-2.5.2.13 договору клієнт зобов`язаний, зокрема:

- дотримуватись всіх умов, визначених договором;

- дотримуватись вимог нормативних актів, якими встановлено спеціальний режим використання окремих рахунків, а також передбачені обмеження права клієнта розпоряджатися коштами на таких рахунках;

- надавати розрахункові / касові документи згідно з формами/вимогами до форм, встановлених чинним законодавством України, правилами платіжних систем, які дають можливість здійснити відповідні операції в національній валюті України/іноземній валюті/банківських металах за поточним рахунком та/або в національній валюті України / іноземній валюті за окремим рахунком (списання коштів з поточного рахунку/окремого рахунку) та з врахуванням обмежень, встановлених пп. 3.1.10 та пп. 2.5.2.18 договору;

- надавати Банку розрахункові документи на паперових носіях особами, які визначені в переліку осіб, яким надано право розпорядження рахунками клієнта та/або іншими особами, які уповноважені довіреністю відповідно до законодавства України;

- надавати до банку ЕРД із накладеними ЕП Уповноважених осіб клієнта, яким відповідно до вимог чинного законодавства України, установчих документів клієнта, надано право підпису цих документів.

Відповідно до п. 3.1.1 договору Банк здійснює відкриття та обслуговування (розрахункове та/або касове) поточного рахунку (в т.ч. за допомогою КПК) та окремого рахунку для зберігання грошових коштів та здійснення усіх видів операцій відповідно до вимог чинного законодавства України, правил платіжних систем та договору.

За умовами п. 3.1.4 договору обслуговування поточного рахунку/окремого рахунку клієнта здійснюється відповідно до нормативно-правових актів НБУ.

Згідно з п. 3.1.7, 3.18 договору порядок проведення операцій за рахунком, регулюється режимом використання такого рахунку, передбаченого чинним законодавством України, у т.ч. нормативно-правовими актами НБУ, правилами платіжних систем, внутрішніми документами Банку з урахуванням умов договору. Банк здійснює розрахунково-касове обслуговування клієнта протягом операційного часу або в післяопераційний час (за умови технічної можливості проведення таких операцій відповідно до вимог внутрішніх документів Банку). Тривалість банківського дня / операційного часу / післяопераційного часу встановлюється банком самостійно і відображається у його внутрішніх документах, з якими клієнт може ознайомитися на сайті Банку або на інформаційних дошках в приміщенні Банку, або звернувшись до співробітника Банку.

Відповідно до п. 3.1.9 договору розрахункові/касові документи клієнта приймаються та виконуються Банком (крім випадків, коли фінансова операція зупинена на виконання вимог чинного законодавства України в т.ч. з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення) в наступні строки, зокрема:

г) розрахункові документи (на переказ) в іноземній валюті/банківських металах, що надійшли до Банку як в операційний час так і в післяопераційний час (згідно з тарифами у відповідності до валюти/металу) із визначеним клієнтом строком виконання:

- «Терміновий», що надійшли в межах операційного часу - в день їх надходження, але не раніше строку визначеного чинним законодавством України;

- «Терміновий», що надійшли в післяопераційний час - в день їх надходження (в разі наявності такої можливості в Банку), але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України;

- «Звичайний», що надійшли в межах операційного часу та/або післяопераційного часу - не раніше наступного банківського дня та/або не пізніше третього банківського дня після його надходження, але не раніше строку, визначеного чинним законодавством України.

Пунктом 3.1.10 договору (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що не виконуються та повертаються Банком Клієнту без виконання (враховуючи умови пп. 2.5.3.13 договору) розрахункові / касові документи клієнта:

- якщо в них є підчищення, закреслені слова або будь-які інші виправлення;

- якщо текст неможливо прочитати внаслідок їх пошкодження;

- якщо хоча б один із реквізитів, що є обов`язковим для заповнення, не заповнений або заповнений невірно;

- якщо при підписанні використаний факсимільний підпис;

- якщо Банк виконує документ про арешт або примусове списання коштів з рахунку, який використовується клієнтом для розрахунків;

- якщо сума, зазначена в цих документах, перевищує залишок грошових коштів на відповідному поточному рахунку / окремому рахунку на момент виконання такого документа (з урахуванням сум всіх наданих документів згідно з черговістю їх виконання);

- якщо на поточному рахунку/окремому рахунку відсутня в достатньому розмірі сума для виконання Банком такого документа з урахуванням суми на поточному рахунку для сплати відповідних комісій Банку, якщо інше не передбачено тарифами;

- якщо відсутнє підтвердження одноразовим паролем ЕРД в кількості одного та/або більше платежів сума якого(их) перевищує 5 000,01 грн (включно) (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);

- перевищення узгодженої сторонами суми одного максимально дозволеного платежу, що складає еквівалент 100 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);

- перевищення узгодженого сторонами максимально дозволеного добового ліміту сум платежів, що складає еквівалент 500 000,00 грн (за умови використання засобу ЕП, що зберігається па його власному носії інформації);

- якщо супровідні документи не надано клієнтом до Банку та/або супровідні документи оформлені з порушенням, тощо, надання яких та/або вимоги до оформлення яких разом з розрахунковим документом передбачено чинним законодавством України, або закінчився строк дії цих супровідних документів;

- якщо розрахунковий документ та/або супровідний(і) документ(и) подано до Банку з порушенням чинного законодавства України або не може бути виконано відповідно до вимог чинного законодавства України;

- у разі виконання Банком своїх обов`язків або використання Банком свого права у випадках, передбачених чинним законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

23.02.2022, на виконання заяви Спілки №13 про купівлю іноземної валюти або банківських металів від 23.02.2022, Банк здійснив операцію з купівлі 18 600 000,00 російських рублів за рахунок коштів в розмірі 6 915 000,00 грн, перерахованих платіжним дорученням №596 від 23.02.2022 з рахунку НОМЕР_1 Спілки.

У той же день від Спілки системою дистанційного обслуговування до Банку надійшло платіжне доручення в іноземній валюті №13 з позначкою «Терміновий» про перерахування 18 600 000,00 російських рублів на користь ООО «Волгоградполимерсбыт», ИНН (РФ), як попередню оплату за товар за рахунком №75 від 18.02.2022 за контрактом №24 від 18.02.2022.

Поданий Спілкою платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті №13) Банк прийняв до виконання датою валютування 24.02.2022 та 23.02.2022 здійснив списання коштів з поточного рахунка Спілки на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану в Україні Правління Національного Банку України прийняло Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18).

Згідно з п. 14 Постанови №18 (в редакції від 24.02.2022), введено мораторій на здійснення транскордонних валютних платежів (крім підприємств та установ, що забезпечують виконання мобілізаційних планів (завдань) та Уряду, окремих дозволів НБУ).

Відповідно до п. 17 Постанови №18 (в другій редакції від 24.02.2022), уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:

1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;

2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ;

3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в РФ або в РБ.

В силу встановлених Постановою №18 обмежень Банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним доручення в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка мас місцезнаходження в РФ.

Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 "Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку".

Спілка вважає, що у Банку були відсутні підстави для списання коштів саме 23.02.2022, оскільки відповідач був обізнаний про те, що 23.02.2022 в РФ вихідний день і банківська система не працює, а в платіжному дорученні Банком було вказано дату валютування 24.02.2022.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК України).

За визначенням ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним (ст. 614 ЦК України).

Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором (ст. 1068 ЦК України).

Згідно зі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду. Клієнт не має права без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не має права їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір, визначений згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на відповідному банківському рахунку. Після отримання банком письмового повідомлення обтяжувача про наявність підстав для звернення стягнення на предмет обтяження, яким є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, клієнт за відповідним договором банківського рахунка не вправі без письмової згоди обтяжувача надавати банку розпорядження, а банк не вправі їх виконувати, якщо в результаті розмір грошових коштів на рахунку буде меншим за розмір забезпеченої обтяженням вимоги обтяжувача. Банк не перевіряє наявність підстав, зазначених в отриманому ним від обтяжувача повідомленні. Якщо на момент отримання банком розпорядження клієнта банк був письмово повідомлений клієнтом про існування обтяження, банк, який порушив вимоги частин другої і третьої цієї статті, відповідає перед обтяжувачем у розмірі грошових коштів, списаних ним з рахунка на виконання розпорядження клієнта. Згода обтяжувача, передбачена частинами другою і третьою цієї статті, може бути виражена у загальній формі та/або містити умови, за яких така згода вважається наданою. Така згода може бути включена до умов договору, яким встановлюється обтяження майнових прав на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (ст. 1074 ЦК України).

Згідно з п. 8.2 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Згідно з п. 3.8 Положення "Про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів", затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (в редакції станом на 23.02.2022), банк зобов`язаний виконати платіжне доручення в іноземній валюті в межах строку, погодженого з платником, та з урахуванням дати валютування, що визначається банком згідно з його внутрішніми правилами, які ґрунтуються на укладених міжбанківських угодах (договорах) про встановлення кореспондентських відносин з банками-кореспондентами, а також з урахуванням строку, необхідного для виконання вимог статті 6 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Постановою НБУ №89 від 11.09.2017 «Про затвердження нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку» затверджено:

1) План рахунків бухгалтерського обліку банків України (далі - План рахунків);

2) Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України.

Відповідно до п. 1 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України ця Інструкція розроблена відповідно до загальноприйнятих у міжнародній практиці принципів і стандартів та встановлює порядок ведення рахунків бухгалтерського обліку, визначає характеристику і коротке призначення рахунків для відображення інформації за типовими операціями.

За рахунками Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України відображаються операції, що визначені законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідно до їх економічної суті.

Відповідно до п. 2. Інструкції у ній терміни вживаються в такому значенні:

1) дебіторська заборгованість - сума вимог банку до юридичних і фізичних осіб на певну дату щодо отримання активів, послуг;

2) капітал банку - залишкова вартість активів банку після вирахування всіх його зобов`язань;

3) контрактивні рахунки - контрарні рахунки, що використовуються для регулювання показників активних рахунків. Відображення операцій за цими рахунками здійснюється за методами відображення операцій за пасивними рахунками;

4) контрарні рахунки - рахунки бухгалтерського обліку, показники яких використовуються для регулювання оцінки об`єктів обліку, що відображені в інших рахунках;

5) контрпасивні рахунки - контрарні рахунки, що використовуються для регулювання показників пасивних рахунків. Відображення операцій за цими рахунками здійснюється за методами відображення операцій за активними рахунками;

6) кредиторська заборгованість - сума зобов`язань банку юридичним і фізичним особам на певну дату щодо надання активів, послуг, інших зобов`язань банку;

7) План рахунків - систематизований перелік рахунків бухгалтерського обліку, що використовується для детальної та повної реєстрації всіх банківських операцій з метою забезпечення потреб складання фінансової звітності;

8) транзитні рахунки - рахунки, що використовують для обліку платежів на час до перерахування їх за призначенням згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України з питань бухгалтерського обліку або договорами.

Балансові рахунки в Плані рахунків класифікуються за типами контрагентів, характером операцій і ступенем ліквідності активів і зобов`язань. План рахунків забезпечує мультивалютний облік операцій, суть якого полягає в обліку операцій в іноземній валюті за тими самими рахунками, що і операцій у гривні (п. 3, 4 Інструкції).

Згідно з п. 7 Інструкції аналітичний облік є складовою системи бухгалтерського обліку, що надає детальну інформацію про кожного контрагента та кожну операцію. Ведення аналітичного обліку забезпечується за допомогою аналітичних рахунків. Відкриття аналітичних рахунків передбачає наявність обов`язкових параметрів згідно з вимогами Національного банку України. Додаткова інформація, що необхідна для складання звітності та управління банком, забезпечується за допомогою додаткових параметрів, які визначаються банком самостійно. Вимоги до нумерації рахунків аналітичного обліку наведено в додатку 2 до цієї Інструкції.

Відповідно до п. 8 Інструкції у Плані рахунків визначено номери та найменування синтетичних рахунків, що забезпечують запис інформації про наявність і рух активів, зобов`язань, капіталу та результати від операційної, інвестиційної та фінансової діяльності банків. Перша цифра рахунку зазначає приналежність до класу рахунків, друга та третя - приналежність до групи рахунків, четверта - визначає подальшу деталізацію та розшифровку рахунків у групі рахунків.

Пунктом 9. Інструкції визначено, що План рахунків складається з дев`яти класів:

1) клас 1. Казначейські та міжбанківські операції;

2) клас 2. Операції з клієнтами;

3) клас 3. Операції з цінними паперами та інші активи і зобов`язання;

4) клас 4. Фінансові та капітальні інвестиції;

5) клас 5. Капітал банку;

6) клас 6. Доходи;

7) клас 7. Витрати;

8) клас 8. Управлінський облік;

9) клас 9. Позабалансові рахунки.

Розділом 29 Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України передбачено облік кредиторської заборгованості і транзитні рахунки за операціями з клієнтами банку:

Група 290 Кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку

- 2900 П Кредиторська заборгованість за операціями з купівлі-продажу іноземної валюти, банківських та дорогоцінних металів для клієнтів банку

- 2901 П Кредиторська заборгованість за розрахунками за цінними паперами для клієнтів

- 2902 П Кредиторська заборгованість за прийняті платежі

- 2903 П Кошти клієнтів банку за недіючими рахунками

- 2904 П Зобов`язання банку за випущеними електронними грошима

- 2905 П Кредиторська заборгованість за операціями з грошово-речовими лотереями

- 2906 П Кредиторська заборгованість за індексацією грошових заощаджень

- 2907 П Кредиторська заборгованість за операціями з готівкою суб`єктів господарювання, що надають послуги з інкасації

- 2908 П Кредиторська заборгованість за іншими операціями колишнього СРСР

- 2909 П Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку

Група 292 Транзитні рахунки за операціями з клієнтами банку

- 2920 АП Транзитний рахунок за операціями, здійсненими через банкомат

- 2924 АП Транзитний рахунок за операціями, здійсненими з використанням платіжних карток.

Додатком І до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої Постановою Правління НБУ 11.09.2017 №89 «Призначення та ознаки рахунків бухгалтерського обліку банків України», визначено, що рахунок 2600 «кошти на вимогу суб`єктів господарювання» призначений для обліку вкладів (депозитів) на вимогу суб`єктів господарювання (крім небанківських фінансових установ), у т.ч. поточні рахунки суб`єктів господарювання та розрахунки за ними; надані кредити овердрафт. На цьому рахунку також обліковуються суми, що перераховуються клієнтами для формування статутного капіталу до їх реєстрації як юридичних осіб. За дебетом рахунку проводяться суми перерахувань, виплат за розпорядженням власників рахунків згідно з режимом роботи рахунків; суми коштів, що підлягають примусовому стягненню відповідно до законодавства України; суми, що обумовлені договором між банком та клієнтом - власником рахунку; надані кредити овердрафт. За кредитом рахунку проводяться суми, що надходять у встановленому порядку на рахунки клієнтів згідно з режимом роботи рахунків; суми залишків кредитів овердрафт, що перераховані на рахунки з обліку відповідних кредитів.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та введенням воєнного стану в Україні Правління НБУ прийняло Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова №18), згідно з п. 17 якої (в другій редакції станом на 24.02.2022) уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:

1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;

2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь;

3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.

Пунктом 1 ст. 1 Закону України "Про валюту і валютні операції" визначено, що валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:

а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта;

б) торгівля валютними цінностями;

в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.

Пунктом 18 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що тимчасово, до 31.12.2024, банки-резиденти мають право здійснювати для клієнтів операції з продажу (обміну) російських рублів та/або білоруських рублів у безготівковій формі.

Такі операції здійснюються за таких умов:

банками-нерезидентами, в яких відкрито кореспондентські рахунки банків-резидентів у російських рублях та/або білоруських рублях, в односторонньому порядку прийнято рішення про конвертацію (обмін) російських рублів та/або білоруських рублів, які знаходяться на таких кореспондентських рахунках, на іншу валюту;

банками-нерезидентами, зазначеними в абзаці третьому цього пункту, не можуть бути банки-резиденти Російської Федерації/Республіки Білорусь та/або банки, до яких застосовано спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) відповідно до Закону України "Про санкції";

продаж (обмін) російських рублів та/або білоруських рублів може бути здійснений за заявою клієнта банку один раз щодо кожного з видів валюти - російських рублів та білоруських рублів.

Суд встановив, що 23.02.2022 на виконання заяви Спілки №13 про купівлю іноземної валюти або банківських металів від 23.02.2022, Банк здійснив операцію з купівлі 18 600 000,00 російських рублів за рахунок коштів в розмірі 6 915 000,00 грн, перерахованих платіжним дорученням №596 від 23.02.2022 з рахунка НОМЕР_1 Спілки.

У той же день від Спілки системою дистанційного обслуговування до Банку надійшло платіжне доручення в іноземній валюті №13 з позначкою «Терміновий» про перерахування 18 600 000,00 російських рублів на користь ООО «Волгоградполимерсбыт», ИНН (РФ), як попередньої оплати за товар.

Поданий Спілкою платіжний документ (платіжне доручення в іноземній валюті №13) Банк прийняв до виконання датою валютування 24.02.2022 та 23.02.2022 здійснив списання коштів з поточного рахунка Спілки на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT.

Банк зазначає, що Спілка подала платіжний документ 23.02.2022, що є святковим днем у РФ, та не надала розпорядження про перенесення платежу на наступний день, а тому платіжне доручення в іноземній валюті №13 відповідно до п. 3.1.8 договору було прийняте Банком до виконання датою валютування 24.02.2022 та на виконання п. 2.5.1.7 договору Банк того ж дня, 23.02.2022, здійснив списання коштів з поточного рахунка Спілки на рахунок 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку» для подальшої відправки отримувачу засобами системи SWIFT.

Банк стверджує, що таке списання було обумовлене неможливістю проведення платежу з рахунка Спілки, оскільки рахунок НОМЕР_2 не призначений для вчинення дій, щодо яких Спілка подала до Банку платіжний документ.

В силу обмежень, встановлених Постановою №18, Банк не зміг завершити транскордонний переказ російських рублів за платіжним доручення в іноземній валюті №13 на користь юридичної особи, яка має місцезнаходження в РФ.

Як наслідок, переказ з перерахування російських рублів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 обліковується на окремому аналітичному рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

У подальшому Спілка неодноразово зверталась до Банку з листами щодо виконання спірного платіжного доручення, повернення списаних з його рахунку коштів.

Банк у відповідях на такі звернення Спілки повідомляв, що він не може перерахувати кошти в розмірі 18 600 000,00 рублів з внутрішньобанківського транзитного рахунку на поточний рахунок Спілки з огляду на положення п. 17 Постанови №18. Також відповідач зазначав, що у нього відсутні підстави для компенсації Спілці коштів у розмірі 6 886 445,40 грн, які були витрачені на придбання російських рублів.

Заперечуючи проти заявлених до нього вимог, Банк зазначає, що головною передумовою для здійснення банком операцій для клієнтів з продажу (обміну) російських рублів у безготівковій формі є прийняття саме банком-нерезидентом, в якому відкрито кореспондентський рахунок банку-резидента у російських рублях, в односторонньому порядку рішення про конвертацію (обмін) цих рублів, які знаходяться на такому кореспондентському рахунку. Проте щодо коштів Спілки у розмірі 18 600 000,00 російських рублів жоден з банків-нерезидентів, в яких відкриті рахунки АБ "Укргазбанк" в російських рублях, не приймав рішення в односторонньому порядку про конвертацію (обмін) цих рублів, а тому у Банку відсутні правові підстави для виконання заяви Спілки від 23.02.2024 №УТС23/02 про продаж російських рублів згідно підп. 10 п. 17-2 Постанови НБУ №18.

Банк також зазначає, що законодавство України не передбачає можливості клієнтів надавати заяви на продаж іноземної валюти, тим більше, російських рублів, з окремих аналітичних рахунків 2909. Водночас п. 17 Постанови НБУ №18 установлено заборону уповноваженим установам здійснювати будь-які валютні операції, зокрема, з використанням російських рублів, крім випадків, передбачених у п. 17-2 Постанови №18, які не поширюються на вищезазначені операції.

Банк вважає, що станом на даний час у нього відсутні правові підстави для виконання заяви Спілки щодо продажу 18 600 000,00 російських рублів або ж їх повернення на поточний рахунок клієнта, оскільки на даний момент такі кошти обліковуються на рахунку 2909 як «незавершений переказ» і в силу обмежень, встановлених п. 17 Постановою НБУ №18, перераховані на будь-який інший рахунок бути не можуть.

Отже, на рахунку 2909 відображена сума зобов`язань банку щодо перерахування коштів юридичним і фізичним особам, а не належні таким особам кошти.

Оскільки рахунок НОМЕР_3 є внутрішньобанківським та не призначений для зберігання на ньому коштів клієнтів, відповідно, грошові кошти Спілки у розмірі 18 600 000,00 російських рублів не можуть перебувати на внутрішньобанківському рахунку 2909 «Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами банку».

Суд встановив, що за умовами п. 3.1.10 договору (в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не виконуються та повертаються Банком клієнту без виконання (враховуючи умови пп. 2.5.3.13 договору) розрахункові/касові документи клієнта:

- якщо в них є підчищення, закреслені слова або будь-які інші виправлення;

- якщо текст неможливо прочитати внаслідок їх пошкодження;

- якщо хоча б один із реквізитів, що є обов`язковим для заповнення, не заповнений або заповнений невірно;

- якщо при підписанні використаний факсимільний підпис;

- якщо Банк виконує документ про арешт або примусове списання коштів з рахунку, який використовується клієнтом для розрахунків;

- якщо сума, зазначена в цих документах, перевищує залишок грошових коштів на відповідному поточному рахунку/окремому рахунку на момент виконання такого документу (з врахуванням сум всіх наданих документів згідно з черговістю їх виконання);

- якщо на поточному рахунку/окремому рахунку відсутня в достатньому розмірі сума для виконання Банком такого документу з врахуванням суми на поточному рахунку для сплати відповідних комісій Банку, якщо інше не передбачено тарифами;

- якщо відсутнє підтвердження одноразовим паролем ЕРД в кількості одного та/або більше платежів сума якого(их) перевищує 5 000,01 грн (включно) (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);

- перевищення узгодженої сторонами суми одного максимально дозволеного платежу, що складає еквівалент 100 000,00 гривень (за умови використання засобу ЕП, що зберігається на його власному носії інформації);

- перевищення узгодженого сторонами максимально дозволеного добового ліміту сум платежів, що складає еквівалент 500 000,00 гривень (за умови використання засобу ЕП, що зберігається па його власному носії інформації);

- якщо супровідні документи не надано клієнтом до Банку та/або супровідні документи оформлені з порушенням, тощо, надання яких та/або вимоги до оформлення яких разом з розрахунковим документом передбачено чинним законодавством України, або закінчився строк дії цих супровідних документів;

- якщо розрахунковий документ та/або супровідний(і) документ(и) подано до Банку з порушенням чинного законодавства України, або не може бути виконано відповідно до вимог чинного законодавства України;

- у разі виконання Банком своїх обов`язків або використання Банком свого права у випадках, передбачених чинним законодавством України з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Отже, суд встановив, що Банк, який дізнався про неможливість виконання платіжного доручення в іноземній валюті №13 у зв`язку із введенням НБУ обмежень відповідно до Постанови №18, мав виконати умови укладеного зі Спілкою договору та повернути йому відповідний розрахунковий документ та належні позивачу кошти у розмірі 18 600 000,00 російських рублів.

Натомість, станом на дату прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення належні Спілці кошти утримуються Банком та обліковуються на рахунку 2909 без відповідних правових підстав.

Суд також встановив, що у заяві №13 про купівлю іноземної валюти позивач доручив Банку купити іноземну валюту в сумі 18 600 000,00 російських рублів та, зокрема:

- перерахувати придбану іноземну валюту на поточний рахунок в іноземній валюті;

- в разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на Поточний рахунок в іноземній валюті, - продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті.

Наведене свідчить про те, що Банк, встановивши неможливість перерахування коштів за платіжним дорученням в іноземній валюті №13 від 23.02.2022 отримувачу, мав виконати доручення Спілки, а не утримувати такі кошти на рахунку 2909.

Щодо доводів Банку про заборону на операцій з російськими рублями, встановлену Постановою №18, суд зазначає, що, як встановлено вище за текстом цієї постанови, Банк утримує та обліковує кошти на рахунку 2909 без відповідних на те правових підстав, та в порушення умов договору та доручень клієнта такі кошти Спілці не повернув.

Суд першої інстанції доцільно зауважив, що Постанова №18 не встановлює заборони на повернення коштів в іноземній валюті їх власнику у зв`язку з неможливістю виконання платіжного доручення на перерахування таких коштів.

Додатково колегія суддів зауважує, що посилання Банку на п. 17 Постанови №18 є абсолютно безпідставним, адже ця норма забороняє здійснення банками відповідних валютних операцій, а вимога Спілки повернути їй її ж кошти (навіть у російських рублях) такою операцією не є в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України "Про валюту і валютні операції", оскільки не передбачає переходу права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, не є операцією з торгівлі валютними цінностями чи транскордонним переказом валютних цінностей або їх транскордонним переміщенням.

Місцевий суд обґрунтовано відхилив заперечення Банку щодо ненастання передбачених п. 18 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про банки і банківську діяльність» умов для здійснення для Банку операції з продажу (обміну) російських рублів у безготівковій формі, оскільки утримання коштів банком на рахунку, який не є рахунком позивача, виключає розпорядження Спілкою як самим рахунком, так і коштами на ньому, унеможливлює і настання відповідних умов, принаймні, - подання Спілкою заяви на продаж відповідно до згаданої норми.

Крім того, як вже зазначалось, у заяві №13 про купівлю іноземної валюти Спілка доручила Банку, зокрема, в разі, якщо придбана згідно з цією заявою іноземна валюта не буде перерахована ним за призначенням у визначений законодавством строк після зарахування на поточний рахунок в іноземній валюті, - продати її на МВРУ, а суму гривень, отриману від цього продажу, перерахувати на поточний рахунок в національній валюті.

Додатково колегія суддів відзначає, що на момент перегляду рішення місцевого суду в апеляційній інстанції Банк вже пропустив термін, встановлений п. 18 розділу VII «Прикінцеві положення» Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Колегія суддів під час вирішення спору у цій справі бере до уваги і те, що згідно зі ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених

законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших

зборів або штрафів.

Поняття «володіння» у ч. 1 ст. 1 Протоколу №1 - автономне й охоплює як «наявне володіння», так і активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може стверджувати про принаймні «легітимні очікування». «Володіння» включає права «in rem» (право на речі) і «in personam» (право на дії особи). Термін охоплює нерухоме та рухоме майно та інші інтереси власників.

Будь-яке втручання в права, захищені ст. 1 Протоколу №1, має відповідати вимозі законності. Фразу «на умовах, передбачених законом» щодо будь-якого втручання в право на мирне володіння «майном» слід тлумачити так само, як фразу «згідно із законом» у ст. 8 стосовно втручання в права, захищені цим положенням, або «встановлені законом», що стосується втручання в права, захищені ст. 9, 10 і 11 Конвенції.

Принцип законності - перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу №1. Друге речення першого абзацу дозволяє позбавлення «власності» «на умовах, передбачених законом», а другий абзац визнає, що держави мають право контролювати використання майна шляхом застосування «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, - невіддільний елемент усіх статей Конвенції .

Наявність правової основи у національному законодавстві сама по собі не є достатньою для задоволення принципу законності. Крім того, правова основа повинна мати певну якість: вона повинна бути сумісною з верховенством права і повинна забезпечувати свободу від свавілля або гарантії проти нього.

Суд вважає, що у цьому випадку з боку Банку відбулось втручання у право власності Спілки, яке не можна визнати таким, що відповідає принципу законності. Адже у спірній ситуації жодний Закон України не встановлює для Спілки відповідних заборон для повернення власних коштів, які не були використані для транскордонного переказу.

За таких підстав у їх сукупності апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність вини Банку в безпідставному утриманні належних Спілці грошових коштів і доводами апеляційної скарги зазначене не спростовано.

До стягнення з Банку на користь Спілки підлягають 6 815 970,00 грн основного боргу (як визнає позивач, без урахування комісії на придбання валюти).

Доводи апеляційної скарги про обрання Спілкою неналежного способу захисту суд оцінює критично та зазначає таке.

Стаття 2 ГПК України визначає, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зокрема, у постанові від 21.09.22 у справі №908/976/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Отже, застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

Критеріями ефективності судового рішення є: судового рішення забезпечить захист/відновлення порушеного/оспорюваного права/інтересу; у позивача не буде потреби ще раз звертатися до суду з іншими вимогами (виконання завдання судочинства); судове рішення можливо виконати.

Водночас у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Спілка, крім суми основного боргу в розмірі 6 815 970,00 грн (що еквівалентно 18 600 000,00 російських рублів) на підставі ст. 625 ЦК України нарахувала та заявила до стягнення з Банку 2 369 945,43 грн інфляційних втрат та 493 797,36 грн 3% річних, нарахованих за період з 23.02.2022 по 23.07.2024.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що Банк безпідставно володіє його коштами та не повертає їх на поточний рахунок Спілки, Банк позбавляє Спілку законної можливості розпорядитись активами.

Перевіривши наданий позивачем та здійснений судом першої інстанції розрахунок, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що Спілка невірно визначила дати початку прострочення з 23.02.2022 (дата подання заяви), та обґрунтованість такого нарахування за період з 27.02.2022 по 23.07.2024. До стягнення з Банку на користь Спілки підлягають 2 369 945,43 грн інфляційних втрат та 491 556,49 грн 3% річних.

Щодо додаткового рішення від 24.12.2024.

У серпні 2024 року Спілка звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просить стягнути з Банку 9 679 712,79 грн.

У позовній заяві Спілка надала попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на правничу допомогу у розмірі 47 400,00 грн.

Протягом розгляду справи Спілка разом із заявами по суті надавала докази на підтвердження понесених нею витрат на правничу допомогу, про які не заявляла у позовній заяві.

Після проголошення судом рішення по суті спору Спілка у заяві про ухвалення додаткового рішення заявила до стягнення з Банку 58 300,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в сумі 58 300,00 грн.

У матеріали справи на обґрунтування вимог про стягнення з Банку витрат на правничу допомогу Спілка надала:

- договір №60 від 28.03.2024 про надання правничої (правової) допомоги, укладений нею з Адвокатським бюро "Канюка Ярослава",

- Акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 06.08.2024, рахунок №2 від 06.08.2024 та платіжну інструкцію №2092 від 06.08.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №3 від 16.09.2024, рахунок №3 від 16.09.2024, платіжну інструкцію №2206 від 16.09.2024),

- Акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 09.10.2024, рахунок №4 від 09.10.2024, платіжну інструкцію №2280 від 09.10.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №6 від 31.10.2024, рахунок №6 від 31.10.2024, платіжну інструкцію №2353 від 01.11.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №5 від 18.10.2024, рахунок №5 від 18.10.2024, платіжну інструкцію №2309 від 18.10.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №6 від 31.10.2024, рахунок №6 від 31.10.2024, платіжну інструкцію №2353 від 01.11.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №7 від 07.11.2024, рахунок №7 від 07.11.2024, платіжну інструкцію №2373 від 11.11.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №8 від 21.11.2024, рахунок №8 від 21.11.2024, платіжну інструкцію №2448 від 25.11.2024,

- Акт приймання-передачі наданих послуг №9 від 09.12.2024, рахунок№9 від 09.12.2024, платіжну інструкцію №2503 від 09.12.2024.

Суд встановив, що 28.03.2024 Спілка (клієнт) уклала з з Адвокатським бюро "Канюка Ярослава" (Бюро) договір №60 про надання правничої (правової) допомоги (далі - договір), за умовами п. 4.1, 4.2 за послуги (правничу допомогу), що надаються Бюро, клієнт сплачує Бюро плату, що є гонораром (винагородою) в наступному розмірі: за адвокатські послуги клієнт сплачує Бюро плату в розмірі 2 200,00 грн за годину роботи. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Бюро, не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Згідно з п. 4.3-4.6 договору Бюро виставляє рахунок клієнту після підписання представниками кожної зі сторін акта надання послуг правової допомоги та у випадках передбачених п. 4.5 цього договору. В акті вказується обсяг наданої Бюро правничої (правової) допомоги і її вартість. Акт надсилається клієнту Бюро факсимільним зв`язком, поштою, вручається під розписку, або направляється електронною поштою з проставленням ЕЦП. На письмову вимогу клієнта Бюро може надавати акти про надання правничої (правової) допомоги, в яких буде вказано перелік наданої правничої (правової) допомоги із Ідентифікацією. Акт про надання правничої (правової) допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання клієнтом, останній не надав Бюро письмові аргументовані заперечення на акт. Сума, вказана в п. 4.1 цього договору, щомісячно може коригуватись згідно офіційного індексу інфляції.

В акті, зазначеному в п. 4.4 договору, сторони можуть визначити інший порядок оплати та/чи вартість (надання знижки чи націнки) правничої (правової) допомоги. В цьому випадку сторони керуються умовами акта (п. 4.7 договору).

Суд встановив, що сторони підписали акти приймання-передачі наданих послуг №2 від 06.08.2024, №3 від 16.09.2024, №4 від 09.10.2024, №6 від 31.10.2024, №5 від 18.10.2024, №6 від 31.10.2024, №7 від 07.11.2024, №8 від 21.11.2024, акт №9 від 09.12.2024.

За цими актами на виконання договору Бюро надало, а Спілка прийняла послуги:

- підготовка позовної заяви - 15 400,00 грн (акт №2 від 06.08.2024, рахунок №2 від 06.08.2024 та платіжна інструкція №2092 від 06.08.2024);

- підготовка відповіді на відзив - 11 000,00 грн (акт №3 від 16.09.2024, рахунок №3 від 16.09.2024, платіжна інструкція №2206 від 16.09.2024);

- підготовка пояснень 6 600,00 грн (акт №4 від 09.10.2024, рахунок №4 від 09.10.2024, платіжна інструкція №2280 від 09.10.2024);

- участь у підготовчому судовому засіданні - 4 400,00 грн (акт №5 від 18.10.2024, рахунок №5 від 18.10.2024, платіжна інструкція №2309 від 18.10.2024);

- підготовка додаткових пояснень - 2 200,00 грн (акт №6 від 31.10.2024, рахунок №6 від 31.10.2024, платіжна інструкція №2353 від 01.11.2024);

- участь у судових засіданнях - 18 700,00 грн (акт №7 від 07.11.2024, рахунок №7 від 07.11.2024, платіжна інструкція №2373 від 11.11.2024, акт №8 від 21.11.2024, рахунок №8 від 21.11.2024, платіжна інструкція №2448 від 25.11.2024, акт №9 від 09.12.2024, рахунок №9 від 09.12.2024, платіжна інструкція №2503 від 09.12.2024).

Банк надав заперечення на подану Спілкою заяву, у якому з вимогами Спілки не погоджується та вважає, що заявлені у заяві про ухвалення додаткового рішення до стягнення з Банку суми не відповідають критерію розумності їхнього розміру, розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та витраченим адвокатом часом, тому такі витрати не підлягають покладенню на відповідача. Банк зазначає, що обставини щодо збільшення тривалості судових засідань були обумовлені воєнними діями в Україні та жодним чином не були спричинені Банком. Банк зауважує, що не вчиняв жодних спроб щодо затягування судового процесу чи інших перепон у здійснені розгляду справи, а тому не має безпідставно нести відповідальність за ті негативні обставини що склались для представника позивача.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 за змістом ч. 3 ст. 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону №5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.

Частинами 1 та 2 ст. 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, згідно із зазначеною нормою гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону №5076-VI як «форма винагороди адвоката», але у розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.

За положенням ч. 2 ст. 2 ГПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пункт 1 ч. 3 цієї статті визначає верховенство права однією із основних засад (принципів) господарського судочинства.

Зміст вказаного принципу неодноразово і досить детально аналізував Конституційний Суд України. Так, зокрема, в абз. 2 пп. 4.1 п. 4 Рішення від 02.11.2004 №15-рп/2004 ним акцентувалася увага на тому, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Окрім цього, у визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. ч. 5 та 6 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Дослідивши надані Товариством докази понесених витрат на правничу допомогу, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір заявлених Спілкою витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 58 300,00 грн.

Колегія суддів вважає, що такий розмір витрат відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, такі витрати мають характер необхідних і співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції (зазначеною в актах приймання-передачі), а отже їх розмір є обґрунтованими у зазначеному вище розмірі.

Суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи правомірно виснував, що розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, документально підтвердженим належними доказами, співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, обсягом фактично наданих адвокатом послуг, предметом позову та значенням справи для сторін, а тому такі витрати в сумі 58 300,00 грн відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/9932/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2024 у справі №910/9932/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/9932/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.03.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.В. Владимиренко

В.А. Корсак