РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.03.2025Справа № 910/1275/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоббіт хаус" до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю, про стягнення 190 006,91 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Хоббіт хаус" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма), про стягнення з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) 161 998,00 грн безпідставно набутих грошових коштів. Крім того, позивач також просив стягнути з відповідача на підставі приписів статті 625 ЦК України 6 368,51 грн трьох процентів річних та 21 640,40 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з порушенням останнім строку повернення вищевказаної суми грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 4 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

5 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог подав документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 6 лютого 2025 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/1275/25 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

18 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від Фірми надійшов відзив на позовну заяву від 17 лютого 2025 року, в якому відповідач заперечував проти позовних вимог та зазначав, що між ним та Товариством був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення позивачу рахунків на оплату товару та здійснення останнім його безпосередньої оплати. Оскільки спірні грошові кошти сплачено позивачем на виконання укладеного між сторонами договору поставки товару, останні набуті відповідачем за наявності правової підстави, а отже не можуть бути стягнуті за статтею 1212 ЦК України як помилково перераховані. На підтвердження наявності між сторонами договірних відносин Фірма також додала до свого відзиву належним чином засвідчені копії рахунків на оплату: від 24 серпня 2023 року № 282 на суму 144 098,12 грн з ПДВ, від 31 серпня 2023 року № 284 на суму 9 900,00 грн з ПДВ, від 13 жовтня 2023 року № 353 на суму 4 000,00 грн та від 17 жовтня 2023 року № 354 на суму 4 000,00 грн з ПДВ, - за якими позивачем і були сплачені спірні кошти.

24 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла відповідь на відзив, у якій останнє не заперечувало проти того, що спірні кошти були сплачені за виставленими відповідачем вищевказаними рахунками. Однак, позивач вказував на те, що дані обставини не свідчать про наявність договірних відносин між сторонами, оскільки спірні рахунки не містять жодних посилань на реквізити укладеного між сторонами договору та усіх істотних умов договору, а відтак носять виключно інформаційних характер. На думку позивача, будь-які договірні відносини між сторонами відсутні.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів і доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Протягом вересня-жовтня 2023 року Товариство на підставі виставлених відповідачем рахунків: від 24 серпня 2023 року № 282 на суму 144 098,12 грн з ПДВ, від 31 серпня 2023 року № 284 на суму 9 900,00 грн з ПДВ, від 13 жовтня 2023 року № 353 на суму 4 000,00 грн та від 17 жовтня 2023 року на суму 4 000,00 грн з ПДВ, - перерахувало на користь останнього грошові кошти за товари та послуги в загальному розмірі 161 998,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями платіжних інструкцій: від 18 жовтня 2023 року № 1148 на суму 4 000,00 грн із призначенням платежу: "Оплата за роботу крана зг.рах. № 354 від 17.10.2023р. У сумі 3333.33 грн., ПДВ - 20 % 666.67 грн.", від 15 жовтня 2023 року № 1124 на суму 4 000,00 грн із призначенням платежу: "Оплата за роботу крана зг.рах. № 353 від 13.10.2023р. У сумі 3333.33 грн., ПДВ - 20 % 666.67 грн.", від 11 жовтня 2023 року № 1097 на суму 105 818,12 грн із призначенням платежу: "Оплата за товар зг.рах. № 282 від 24.08.2023р. У сумі 88181.77 грн., ПДВ - 20 % 17 636.35 грн.", від 2 жовтня 2023 року № 1050 на суму 38 280,00 грн із призначенням платежу: "Оплата за оренду опалубки зг.рах. № 282 від 24.08.2023р. У сумі 31900,00 грн., ПДВ - 20 % 6380.00 грн.", від 1 вересня 2023 року № 837 на суму 9900,00 грн із призначенням платежу: "Оплата зг.рах. № 284 від 31.08.2023р. У сумі 8250,00 грн., ПДВ - 20 % 1650.00 грн.". Також у матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії вищезазначених рахунків, у яких зазначено, що: "Оплата даного рахунка означає згоду платника з умовами постачання товару. Товар відпускається по факту приходу грошей на р/р постачальника".

За змістом вищевказаних документів Фірма, здійснюючи оплату зазначених рахунків, взяла на себе зобов`язання з поставки товару, надання послуг та передачі обумовленого об`єкта в найм (оренду) позивачу. Водночас, судом встановлено, що Фірма оплачений позивачем товар останньому не поставила, як і не надала обумовлених послуг та не передала наймачу об`єкт оренди. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Докази, які свідчать про повернення відповідачем Товариству спірної суми грошових коштів, у матеріалах справи також відсутні.

27 січня 2025 року (тобто, після спливу 1-го року та 3-х місяців після сплати останнього платежу) Товариство направило на адресу відповідача вимогу-повідомлення від 16 січня 2025 року, у якій позивач просив повернути йому сплачені за вищевказаними платіжними інструкціями грошові кошти в загальному розмірі 161 998,00 грн. Належні докази направлення відповідачу вказаної вимоги засобами поштового зв`язку наявні в матеріалах справи. Однак, ця вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Спірну суму коштів відповідач позивачу не повернув, обумовлені товари не поставив, послуги не надав.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори, інші правочини та юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Зважаючи на те, що спірна сума коштів, яка складає 161 998,00 грн та була перерахована позивачем внаслідок виконання взятих на себе зобов`язань за виставленими відповідачем рахунками, підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і Фірма на момент прийняття рішення не надала документів, які свідчать про повернення вказаних коштів Товариству чи виконання нею взятих на себе зобов`язань з поставки погодженого між сторонами товару, надання обумовлених послуг чи передачі речі Товариству в найм (оренду), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення сплачених позивачем коштів у вищевказаному розмірі. У зв`язку з цим, вказана позовна вимога Товариства є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, Товариство просило суд стягнути з Фірми 6 368,51 грн трьох процентів річних та 21 640,40 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з порушенням останньою строку повернення спірної суми грошових коштів у загальному розмірі 161 998,00 грн за період з 2 вересня 2023 року по 28 січня 2025 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із цим, відхиляє посилання позивача на відсутність укладеного між сторонами договору як на підставу виникнення у Фірми зобов`язання з повернення спірних грошових коштів з моменту їх отримання останньою, з огляду на таке.

Так, матеріалами справи підтверджується і сторонами в заявах по суті справи не заперечувався факт перерахування Товариством спірних грошових коштів саме на підставі виставлених відповідачем рахунків на оплату товарів та послуг.

Отже, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, предметом яких є поставка товару, надання послуг та найм (оренда) речі.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами статті 765 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки сторонами не було погоджено строку виконання Фірмою її зобов`язань, до спірних правовідносин підлягають застосування положення частини 2 статті 530 ЦК України, якою встановлено: якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, - кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність.

Як зазначалося судом, Товариство направляло на адресу відповідача вимогу-повідомлення від 16 січня 2025 року, у якій позивач просив повернути йому спірні грошові кошти в загальному розмірі 161 998,00 грн та встановив відповідачу строк виконання його зобов`язання - протягом 10 робочих днів з дати отримання Фірмою цього повідомлення.

З інформації з офіційного сайта оператора поштового зв`язку Акціонерного товариства "Укрпошта" в розділі "Трекінг" вбачається, що поштове відправлення № 611 з вимогою Товариства про повернення відповідачем спірних грошових коштів було отримане останнім 30 січня 2025 року. Відтак, за приписами частини 2 статті 530 ЦК України, перебіг прострочення Фірмою виконання її грошового зобов`язання розпочався з 14 лютого 2025 року.

Однак, наданий позивачем розрахунок заявлених до стягнення з відповідача компенсаційних виплат не охоплює належний період прострочення Фірмою її грошового зобов`язання.

Відтак, враховуючи імперативні положення частини 1 статті 14 ГПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Товариства в частині стягнення компенсаційних виплат, нарахованих за вказаний позивачем період, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час її розгляду, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028 х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 3 028,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 3 лютого 2025 року № 662 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 065,31 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (04116, місто Київ, вулиця Провіантська, будинок 3; ідентифікаційний код 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хоббіт хаус" (02141, місто Київ, вулиця Лариси Руденко, будинок 6А, кімната 69; ідентифікаційний код 44894815) 161 998 (сто шістдесят одну тисячу дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 00 коп. основної заборгованості та 2 065 (дві тисячі шістдесят п`ять) грн 31 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 березня 2025 року.

СуддяЄ.В. Павленко