ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1071/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

секретар судового засідання: Сенькіна Л.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Мартинюк Д.В. - адвокат, діє на підставі ордеру серії АМ №1107058 від 13.11.2014,

від відповідача: Ващук Ю.С. - адвокат, діє на підставі ордеру серії АМ №1080779 від 28.11.2024.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Інвест"

до Хорошівської селищної ради

про визнання договору оренди земельної ділянки укладеним

В судовому засіданні 18.02.2025 оголошувалась перерва до 11.03.2025 о 15:00 год.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки площею 2,8034 га з кадастровим номером :05:001:0109 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами в редакції, наведеній в прохальній частині позовної заяви.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Хорошівською селищною радою не підписано договір оренди земельної ділянки з урахуванням запропонованих позивачем розбіжностей, що викладені у відповідному протоколі від 01.10.2024. Позивач вважає таку бездіяльність такою, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його переважне право на поновлення договору оренди землі в порядку, передбаченому ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення договору).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 31.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.

22.11.2024 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого останній просив суд відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень Хорошівська селищна рада посилалася на те, що відносно умов договору, який позивач просить визнати укладеним, відносно строку дії договору та розміру орендної плати сторони не дійшли згоди, тому такий договір не може вважатися поновленим.

27.11.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої останній, посилаючись на положення п. 4 ч. 2 ст. 66, п. 3в ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 100, ч. 2 ст. 134, п. з) ст. 141 ЗК України, відзначив, що строк дії договору оренди повинен визначатися з урахуванням строку дії виданого ТОВ "Надра Інвест" дозволу на користування надрами, тобто на 20 років.

Також позивач звертав увагу суду на те, що розмір орендної плати за земельну ділянку входить в склад собівартості готової продукції позивача і збільшує чи зменшує її вартість. ТОВ "Надра Інвест" відзначає, що при визначенні розміру орендної плати мають бути враховані імперативні приписи п. 284.4 ст. 284 Податкового кодексу України та має становити 25% податку обчисленого відповідно до статті 274 Податкового кодексу України та рішень Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про встановлення (затвердження) розміру земельного податку на відповідний рік.

14.01.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких відзначив, що норма законодавства, якою позивач обґрунтовує позовні вимоги, передбачає саме укладення нового договору оренди землі у зв`язку з недосягненням сторонами згоди щодо істотних умов договору.

Також відповідач зазначив, що в провадженні Господарського суду Житомирської області знаходиться справа №906/1220/24 за позовом ТОВ "Надра -Інвест" до Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання протиправним та скасування рішення №1943 від 29.08.2024, визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 11.06.2009 року. В межах даної справи Позивач просить з посиланням на ст. 33 Закону України "Про оренду землі" визнати укладеною додаткову угоди до договору оренди землі від 11.06.2009 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0109, тобто, тієї ж земельної ділянки, щодо якої просить визнати укладеним договір оренди землі.

Ухвалою суду від 14.01.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.02.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Надра Інвест" є гірничовидобувним підприємством.

11.06.2009 між Володарсько-Волинською районною державною адміністрацією (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Інвест" (орендар/відповідач) укладено договір оренди землі (а.с. 14-16), відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації від 05.05.2009 року №138 в строкове платне користування земельну ділянку землі промисловості, яка знаходиться на території Суховільської сільської ради, Володарсько-Волинського району (за межами населеного пункту на північний схід від с. Суховоля на відстані 0,5 км.) (п. 1 договору).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 2,8034 га, у тому числі рілля -2,8034 га (п. 2 договору).

Згідно п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 497267 грн. з врахуванням коефіцієнта індексації 1,152 буде становити - 572851,58 грн.

Пунктом 8 договору останній укладено строком на час дії ліцензії до 09.12.2024. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до п. 15 договору земельна ділянка передається в оренду для розширення кар`єру промислової розробки та проммайданчика на Масловському родовищі гранітів.

Передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення. Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є: Розпорядження голови обласної державної адміністрації №223 від 18.06.2007 "Про вилучення і надання земельних ділянок та погодження місць розташування об`єктів".

11.06.2009 орендодавцем та орендарем підписано акт приймання-передачі об`єкта оренди (а.с. 17).

З витягу з Державного земельного кадастру про земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0109 має цільове призначення для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами (а.с. 18).

Наказом від 07.05.2024 року № 218 позивачу продовжено на 20 років строк дії Спеціального дозволу на користування надрами, реєстраційний номер 3555, з метою видобування незмінених гранітів, придатних для видобутку блоків; порушені вивітрюванням граніти та відходи від виготовлення облицювальних виробів придатні для виробництва щебеню будівельного і каменю бутового; відсіви отримані при подрібненні гранітів придатні для рекультивації, благоустрою та планування територій.

Листом-повідомленням за вих. № 13 від 25.07.2024 позивач звернувся до відповідача з клопотанням про поновлення договору оренди землі на новий строк та надав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі (а.с. 32-34).

23.09.2024 позивач отримав рішення 28 сесії IX скликання Хорошівської селищної ради Житомирського району Житомирської області №1943 від 29.08.2024, яким вирішено:

1. Внести зміни до договору оренди землі від 11.06.2009 року між Житомирською обласною державною адміністрацією з ТОВ "Надра Інвест", площею 2,8034 га, кадастровий номер :05:001:0109, цільове призначення - 11.01 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, яка знаходиться на території Дашинського старостинського округу Житомирського району Житомирської області;

- замінено сторону договору орендодавця: Житомирську обласну державну адміністрацію на Хорошівську селищну раду та зареєстровано право комунальної власності;

- пункт 5 договору викладено в такій редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахування щорічної індексації становить 2 957 695 грн. 07 коп.

2. Поновити TOB "Надра Інвест" договір оренди земельної ділянки, площею 2,8034 га, кадастровий номер :05:001:0109, цільове призначення - 11.01 - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами, яка знаходиться на території Дашинського старостинського округу Житомирського району Житомирської області, шляхом укладання нового договору, терміном на 5 років з урахуванням щорічної індексації орендної плати згідно визначених коефіцієнтів.

3. Установити ТОВ "Надра-Інвест" річну орендну плату в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 295 769 грн. 51 коп.

З метою виконання згаданого рішення відповідачем підготовлено проект відповідного договору оренди земельної ділянки від 12.09.2024 строком на 5 років зі сплатою орендної плати в розмірі 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 295 769 грн. 51 коп. в рік (а.с. 36-38).

ТОВ "Надра Інвест" не погодилось на укладення договору оренди № 20 від 01.10.2024 з додатками. Орендодавцю надано протокол узгодження розбіжностей від 01.10.2024, де орендарем запропоновано власні редакції спірних пунктів договору оренди земельної ділянки.

Умови договору оренди землі у пунктах 7, 9, на думку позивача, суперечать діючому законодавству, оскільки відповідачем не враховано наступне:

- земельна ділянка надається власникам спеціальних дозволів на строк дії спеціального дозволу на користування надрами (ст. 66 Земельного Кодексу України);

- позивач є гірничодобувним підприємством та має право на визначення розміру орендної плати відповідно до пункту 284.4 статті 284 Податкового кодексу України.

Оскільки сторони у справі не дійшли згоди щодо спірних 7 та 9 пунктів договору, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору оренди земельної ділянки (кадастровий номер - :05:001:0109) від 11.06.2009, а предметом даного спору є вимога про визначення укладеною договору щодо поновлення строку дії договору на строк 20 років та розміру орендної плати.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Законами України "Про оренду землі", "Про місцеве самоврядування в Україні" тощо.

Відповідно до приписів статті 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом із насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначаються Законом України "Про оренду землі".

Так, статтею 1 Закону України "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8 цього Закону з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.

Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами 3 і 4 такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 ЗК України.

Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Отже, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" законодавець фактично розмежував два механізми, які раніше були закладені в попередній редакції статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме: реалізації переважного права на укладення нового договору оренди землі (який відповідно до чинних приписів Закону України "Про оренду землі" врегульовано статтею 33) та реалізації права на поновлення договору оренди землі (який регулюється субсидіарно приписами статті 32-2 Закону України "Про оренду землі" та статті 126-1 ЗК України). Положення частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" як до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", так і після цього залишилися схожими.

При цьому назву статті 33 Закону України "Про оренду землі" було змінено з "Поновлення договору оренди землі" на "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк", а з тексту фактично вилучено частини 6-8, які використовувались як механізм реалізації права орендаря на автоматичну пролонгацію за умови відсутності заперечень орендодавця, та опис процедури поновлення.

Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент закінчення строку дії договору оренди і на момент звернення з позовом у цій справі) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору. При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

Таким чином, нова редакція статті 33 Закону України "Про оренду землі", на відміну від попередньої редакції цієї статті, надає орендарю переважне право перед іншими особами на укладення нового договору, а не поновлення попереднього. Сторони договору оренди можуть погодити істотні умови і укласти новий договір оренди на тих самих або нових погоджених сторонами умовах, але в будь-якому випадку, якщо мова йде про укладення договору оренди щодо земель державної або комунальної власності, укладення нового договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно зі статтею 122 ЗК України. Також нова редакція цієї статті вже не містить положення про можливість поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк, яке раніше було зазначено в частині 6 цієї статті та фактично встановлювало механізм "мовчазної згоди", який (механізм) після розмежування процедур переважного права та поновлення договору оренди врегульований законодавцем саме у статті 126-1 ЗК України.

Водночас, Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності за результатами розгляду справи №906/1314/21 у постанові від 23.11.2023, до закінчення розгляду якої зупинялось провадження у даній справі, було висловлену правову позицію щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі", яку суд відповідно до статті 236 ГПК України повинен застосовувати у подібних правовідносинах.

При цьому, частиною 4 статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням зазначених приписів процесуального законодавства існує необхідність врахування саме останньої правової позиції Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, викладеної у постанові від 23.11.2023 у справі №906/1314/21.

Так, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності у постанові від 23.11.2023 у справі №906/1314/21 зазначив, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина 1 цієї статті).

При цьому Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі"). Поновлення ж договору (частина 6 попередньої редакції статті 33 Закону України "Про оренду землі") тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.

Відповідно до абзацу 4 розділу "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Згідно із частиною 2 статті 126-1 ЗК України якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Також відповідно до частини 1 статті 126-1 ЗК України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, оскільки стаття 126-1 ЗК України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до зазначеного реєстру про виключення відомостей про поновлення).

Таким чином, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною 1 статті 126-1 ЗК України. Тобто поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності у процедурі, визначеній в статті 126-1 ЗК України, за загальним правилом заборонено.

Наведене свідчить про те, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України "Про оренду землі", базується саме на положеннях статті 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

При цьому укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.

Натомість поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" відповідно до розділу IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Матеріалами справи підтверджується, що між 11.06.2009 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого договір укладено строком до 09.12.2024. Договір оренди зареєстрований у Володарсько-Волинському реєстраційному офісі Житомирської регіональної філії "Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 11.06.2009 за № 01.

За змістом положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди земельної ділянки) після закінчення строку договору оренди орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, мав за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. При цьому у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови могли бути змінені за згодою сторін. Також згідно з положеннями цієї статті, у разі якщо орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягав поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснювалося листом-повідомленням.

В контексті поновлення договору оренди землі з підстав необхідно звернути увагу учасників судового процесу на те, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк.

В даному випадку, орендар, посилаючись в позові на ст. 33 Закону України "Про оренду землі" просить суд визнати укладеним договір оренди земельної ділянки площею 2,8034 га з кадастровим номером :05:001:0109 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами на інших умовах (змінено строк дії договору оренди та розмір орендної плати).

Проте, сторони не дійшли згоди щодо зміни наведених вище умов.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги з наведених підстав задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 28.03.25

Суддя Кудряшова Ю.В.

Список розсилки:

1 - позивачу в Електронний кабінет

2 - представнику позивача - адвокату Мартинюку Д.В. в Електронний кабінет

3 - відповідачу в Електронний кабінет