ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1643/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді С.І. Колоколова,

суддів: Я.Ф. Савицького, Г.І. Діброви,

секретар судового засідання: Р.О. Кратковський,

за участю представників:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича

на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024, повний текст складено 23.09.2024

у справі №916/1643/24

за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича

про стягнення 370775,89 грн,

суддя суду першої інстанції: Г.Є. Смелянець

місце прийняття рішення суду: Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство Акцент-Банк звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича заборгованості за кредитним договором №20.87. від 18.01.2021 у розмірі 370 775,89 грн станом на 03.04.2024, яка складається з наступного: 227754,12 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 67771,77 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 59250 грн. - загальний залишок заборгованості за винагородою; 1000 грн. - штраф (фіксована складова); 15 000 грн. - штраф (змінна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 позов Акціонерного товариства Акцент-Банк задоволено. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк заборгованість у загальній сумі 370775,89 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5561,64 грн.

Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача станом на 03.04.2024 становить: 227754,12 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 67 771,77 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 59250 грн. - загальний залишок заборгованості за винагородою. Перевіривши вказані обставини, суд першої інстанції погодився з обґрунтованістю вимог позивача про стягнення вказаної заборгованості по кредиту, нарахованим відсоткам та винагороді. Водночас господарський суд зазначив, що заявлену позивачем до стягнення суму заборгованості відповідач не спростував, докази її погашення в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, перевіривши розрахунок заявленого до стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1000 грн. (фіксована складова) та 15 000 грн. (змінна складова), господарським судом зроблено висновок відповідності цього розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача, з огляду на що позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції задовольнив також.

Не погодившись з ухваленим рішенням суду, Фізична особа-підприємець Осоченко Олександр Ігорович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 11 вересня 2024 року по справі № 916/1643/24 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом першої інстанції не перевірено та відповідно не досліджено чи нараховано банком за користування кредитом Позичальнику фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних, відповідно до п.А.6 договору, чи у зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.13 цього Договору, Банком не збільшено процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання, а також чи є в матеріалах справи підстави та відповідні докази для нарахування збільшеної процентної ставки.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р. (далі «Закон № 2120»). Його положення переважно регулюють питання оподаткування, але низка його норм стосується питань кредитування та іпотеки, встановлюючи нові правила, що підлягають застосуванню під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Так, у відповідності до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

У відзиві позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, з огляду на її необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді С.І. Колоколова, суддів Г.І. Діброви, Я.Ф. Савицького.

Одночасно скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №916/1643/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено Господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи №916/1643/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

01.11.2024 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1643/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 поновлено Фізичній особі-підприємцю Осоченку Олександру Ігоровичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №916/1643/24. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №916/1643/24. Встановлено позивачу строк до 22.11.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено учасникам справи про їх право в строк до 22.11.2024 подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, оформлені відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи. Розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича на рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №916/1643/24 призначено на 12.12.2024 об 11:00 год.

21.11.2024 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Протокольною ухвалою суду від 12.12.2024, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, оголошено перерву у судовому засіданні до 06.02.2025 о 10:30, про що повідомлено сторін ухвалою суду від 12.12.2024.

При цьому колегією суддів зазначено, що викладені обставини виключають можливість розгляду апеляційної скарги у строки, визначені частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з приписами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи необхідність повного та всебічного розгляду апеляційної скарги із забезпеченням принципу змагальності та створення сторонам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судова колегія постановила розглянути вказану апеляційну скаргу у розумний строк.

Судове засідання, призначене на 06.02.2025, не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 повідомлено учасників справи про те, що судове засідання у справі №916/1643/24 відбудеться 20.03.2025 о 12:30 год.

У судове засідання 20.03.2025 представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

В силу статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційна інстанція встановила наступне.

18.03.2021 між Акціонерним товариством "Акцент-Банк" (Банк) та Фізичною особою-підприємцем Осоченком Олександром Ігоровичем (Позичальник) укладено кредитний договір №20.87., згідно з яким Банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати Позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього Договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни. Строковий кредит (кредит) надається Банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Відповідно до п.п.А.1,А.2 договору вид кредиту - строковий кредит. Ліміт цього Договору: у розмірі 300000 грн. на покупку обладнання.

Згідно з п.А.3 договору термін повернення кредиту 15.03.2024. Позичальник здійснює погашення Кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (Додаток №1 цього Договору).

Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою:

Сума щомісячного ануїтетного платежу = Сума кредиту за Договором*((1+Процентна ставка за місяць)строк кредитування(міс.)*Процентна ставка за місяць)/((1+Процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1); Сума щомісячного платежу за %=(залишок заборгованості за Кредитом*річна Процентна ставка/кількістьднів поточного року)* Кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу;

Сума щомісячного платежу за основним боргом=Сума щомісячного погашення Кредиту-Сума щомісячного платежу за %.

Згідно зі ст.212, та ст.651 Цивільного кодексу України у випадку порушення Позичальником будь- якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення Позичальником заборгованості за. цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 15.03.2024.

Відповідно до п.А.6 договору за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.13 цього Договору, Банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього Договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього Договору, Позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 20,90% річних. При цьому Банк направляє письмове повідомлення Позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 20,90% річних і дати початку її нарахування.

Згідно з п.А.8 договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з Графіком платежу, то заборгованість за Кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Відповідно до п.п.А.10,А.11 договору Позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Позичальник сплачує Банку винагороду за управління фінансовим інструментом у розмірі 0,000001% процентів від суми встановленого у п.А.2 цього Договору ліміту. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати. Датою сплати є дата встановлення, а також дата збільшення ліміту по цьому Договору.

Згідно з п.2.1.2 договору Банк зобов`язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів Позичальнику на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п.1.1 цього Договору, а також за умови виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.12 цього Договору. Зобов`язання з видачі кредиту на сплату судових витрат та/або інших платежів виникають у Банку у випадку непред`явлення Позичальником документів, підтверджуючих сплату судових витрат, та/або інших платежів за рахунок інших джерел.

Відповідно до п.п.2.2.2, 2.2.3, 2.2.5, 2.2.13 договору Позичальник зобов`язується:

- сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2., 4.3 цього Договору;

- повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього Договору ;

- сплатити Банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13цього Договору

- щомісячно направляти не менше ніж 50% від загального обсягу надходжень від господарської діяльності на поточний рахунок у Банку;

Згідно з п.п.4.1-4.6 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3,2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6 цього Договору.

У випадку встановлення Банком у порядку, передбаченому п. 2.3.12 цього Договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Відповідно до ст. 212 ЦКУ у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього Договору Позичальник сплачує Банку проценти у розмірі, зазначеному у п.А.7 цього Договору (за винятком випадку реалізації Банком права зміни умов цього Договору встановленого п.А.3 цього Договору).

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1, 4.2 цього Договору, здійснюється згідно до п. А.8 цього Договору.

Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття позичкового рахунку згідно з п.А.9 цього Договору.

Позичальник сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А.10 цього Договору.

Позичальник сплачує Банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п.А.11 цього Договору.

Відповідно до п.5.8 договору у випадку порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1 000,00 гривень + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього Договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з п.п.6.1,6.2 договору цей Договір вважається укладеним з моменту підписання його Сторонами. Цей Договір у частині п. 4.4 цього Договору набуває чинності з моменту підписання цього Договору, в решті частин - з моменту надання Позичальником розрахункових документів на використання кредит у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим Договором.

Додатком №1 до договору №N20.87. від 18.03.2021 є графік погашення, в якому сторонами встановлено строки погашення кредиту, процентів за користування кредитом та комісійних винагород.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивач 18.03.2021 надав відповідачу кредит в розмір 300000 грн., про що свідчить наявний у справі меморіальний ордер TR.17140770.28673.70198 від 18.03.2021.

В свою чергу наявна у справі виписка з особового рахунку з 18.03.2021 по 03.04.2024 свідчить, що станом на 03.04.2024 відповідачем здійснено повернення частини кредиту в сумі 72245,88 грн., сплачено проценти за користування кредитом в сумі 52483,12 грн. та сплачено комісійну винагороду в сумі 26070 грн.

15.03.2024 позивач надіслав відповідачу вимогу від 13.03.2024, в якій повідомив відповідача, що станом на 13.03.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 351774,49 грн., з яких: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 227754,12 грн., залишок заборгованості за поточними процентами 283,75 грн., залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом 66856,62 грн., залишок заборгованості по комісії 56 880 грн. Окрім того повідомлено, що станом на 13.03.2024 кількість днів прострочення за кредитом складає 621 днів, а тому на підставі п.2.3.2 договору просив відповідача погасити Банку всю поточну заборгованість за наявним кредитом у розмірі 351774,49 грн. до 20.03.2024.

Вказану вимогу відповідачем залишено без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд встановив, що відповідачем неналежним чином виконувались зобов`язання перед позивачем за Кредитним договором в частині повернення кредитних коштів.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов`язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 ЦК України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами між сторонами виникли господарські зобов`язання, підставою яких є кредитний договір №20.87. від 18.01.2021.

При цьому, факт виконання Банком своїх обов`язків за спірним договором підтверджується матеріалами справи.

Між тим, відповідачем власні зобов`язання за спірним договором в повному обсязі не виконано.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції не перевірено та відповідно не досліджено чи нараховано банком за користування кредитом Позичальнику фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних, відповідно до п.А.6 договору, чи у зв`язку з невиконанням Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.13 цього Договору, Банком не збільшено процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання, а також чи є в матеріалах справи підстави та відповідні докази для нарахування збільшеної процентної ставки.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п.А.6 договору за користування кредитом Позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.13 цього Договору, Банк збільшує процентну ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення із зазначенням підстави - порушення зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього Договору, і дати початку нарахування підвищених процентів. За умови відновлення виконання Позичальником зобов`язань, передбачених п. 2.2.13 цього Договору, Позичальник за користування кредитом сплачує проценти у розмірі 20,90% річних. При цьому Банк направляє письмове повідомлення Позичальнику із зазначенням процентної ставки у розмірі 20,90% річних і дати початку її нарахування.

В матеріалах справи міститися розрахунок Банку, з якого вбачається, що останнім нараховано відповідачу за користування кредитом фіксовані проценти у розмірі 20,90%, що відповідає умовам укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів зазначає, що збільшення процентної ставку на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання є правом Банку відповідно до умов укладеного договору, а не обов`язком. При цьому, до стягнення Банком заявлено саме фіксовані проценти у розмірі 20,90%.

Колегія суддів вказує, що незбільшення Банком процентної ставки на 2% річних за кожен випадок невиконання та/або неналежного виконання не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання умов кредитного договору.

При цьому, на переконання колегії суддів, заявлення до стягнення саме фіксованих процентів, а не збільшених, відповідає інтересам саме відповідача, оскільки розмір заборгованості для останнього буде значно меншим, ніж у випадку нарахування збільшених процентів. А відтак, колегія критично оцінює доводи скаржника у цій частині та зазначає, що вказані доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Окремо скаржником вказано, що судом першої інстанції не враховано, що 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р. (далі «Закон № 2120»). Його положення переважно регулюють питання оподаткування, але низка його норм стосується питань кредитування та іпотеки, встановлюючи нові правила, що підлягають застосуванню під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування.

Так, у відповідності до п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Колегія суддів зазначає, що положення вказаного Закону стосуються звільнення від відповідальності позичальника за статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що Банком до стягнення заявлено 1000 грн. - штраф (фіксована складова); 15 000 грн. - штраф (змінна складова).

Колегія суддів зазначає, що нарахування вказаних вище штрафів у загальному розмірі 16000,00 грн суперечить п.18 Перехідних положень ЦК України, оскільки у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Відтак, у Банку відсутні підстави для нарахування 16000,00 грн штрафу, про що помилково виснував місцевий господарський суд, а отже, рішення суду у цій частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

В силу приписів статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарським судом не було всебічно, повно та об`єктивно розглянуто в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, що призвело до неправильних висновків в частині задоволення позову про стягнення штрафу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.2 ст.277 Господарського процесуального кодексу України може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина чотирнадцята статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281 284 ГПК України,

апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 у справі №916/1643/24 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

« 1.Позов Акціонерного товариства Акцент-Банк до відповідача: Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича про стягнення 370775,89 грн задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) заборгованість за кредитним договором №№20.87. від 18.01.2021 у розмірі у розмірі 354775 (триста п`ятдесят чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять) грн. 89 коп., яка складається з наступного: 227754 (двісті двадцять сім тисяч сімсот п`ятдесят чотири) грн. 12 коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 67771 (шістдесят сім тисяч сімсот сімдесят одна) грн. 77 коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; 59250 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн. - загальний залишок заборгованості за винагородою, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5321 (п`ять тисяч триста двадцять одна) грн. 64 коп.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

3.Стягнути з Акціонерного товариства Акцент-Банк (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) на користь Фізичної особи-підприємця Осоченка Олександра Ігоровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 360 (триста шістдесят) грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4.Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст.287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.03.2025.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Я.Ф. Савицький