ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"18" березня 2025 р. Справа№ 910/9287/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 (дата підписання 23.12.2024)

у справі №910/9287/24 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг»

про визнання договору недійсним в частині,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2024 Публічне акціонерне товариство «Донбасенерго» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» (далі за текстом - відповідач) про визнання недійсним Договору постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ (далі за текстом - Договір), укладеного між позивачем та відповідачем (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022) в частині пункту 4.3 Договору, а саме: «Остаточний розрахунок за фактично переданий у період постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання» на підставі статті 233 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладення Договору під впливом тяжких обставин - загроза зупинки та необхідність забезпечення сталої роботи генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС в умовах повномасштабної агресії рф проти України, для забезпечення обороноздатності держави, тоді як у мирний час позивач би таку угоду не уклав, оскільки оспорювана умова Договору є вкрай невигідною для нього.

Господарський суд міста Києва рішенням від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 позов задовольнив; визнав недійсним Договір в частині пункту 4.3. частини 4 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до Договору від 31.03.2022 № ТЕС-ДЕ), а саме: «Остаточний розрахунок за фактично переданий у періоді постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання»; стягнув з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився із доводами позивача та дійшов висновку про доведеність позивачем наявності обставин, з якими Закон пов`язує визнання спірного Договору недійсним в частині пункту 4.3. частини 4 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022 до Договору від 31.03.2022 № ТЕС-ДЕ), а саме те, що спірний Договір (у зазначеній частині) був укладений під впливом тяжких обставин, наявність вкрай невигідних умов, та доведеність наявності причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину в зазначеній частині.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи та вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на наявну заборгованість позивача перед відповідачем за спірним Договором за поставлений у період з 10.03.2022 по 30.04.2022 природний газ, яка станом на дату звернення позивача до суду із позовом становить 868 434 510,97 грн, звернення позивача 29.07.2024 до суду із даним позовом свідчить про недобросовісну поведінку останнього.

Відповідач вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки спір є вирішеним у справах №910/17359/23, №910/11460/23, а тому суд першої інстанції мав закрити провадження у справі №910/9287/24 на підставі статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Щодо суті спору, то наведені позивачем нові підстави позову у справі №910/9287/24, а саме: Договори на постачання вугільної продукції №1-3/2020 від 28.12.2019, №1-3-2021 від 31.12.2020 та №1-3/2021-22 від 31.12.2021, укладені позивачем з ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська», то такі Договори існували на момент розгляду попередніх справ між тими ж самими сторонами, з тим же предметом позову і таким доказам була надано оцінка судами під час розгляду справи №910/17359/24; висновок експерта від 20.08.2024 №ЕКСП 04/07-24 прийнято судом першої інстанції з порушенням положень процесуального Закону, висновки експерта не спростовують обставини, встановлені під час розгляду справи №910/17359/24 та не підтверджують того, що спірний правочин вчинено позивачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, та залежність збиткового становища позивача від вчинення спірного правочину.

Відповідач також посилається на те, що позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між загрозою зупинки Слов`янської ТЕС та укладенням спірного Договору; не доведено, що укладення спірного Договору в частині щодо остаточних розрахунків не вплинуло на зменшення обставин, зазначених позивачем як тяжкі. При цьому позивач продовжує укладати із відповідачем договори постачання природного газу, які містять обов`язок позивача здійснити оплату за поставлений газ та визначені остаточні терміни проведення розрахунків. Відповідно до статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» позивач вільний у виборі постачальника та безоплатну його зміну.

Крім того, умовами Договору сторони визначили можливість переходу з післяоплати на передоплату шляхом укладення додаткової угоди до Договору, на думку відповідача, порядок розрахунків шляхом передоплати є більш невигідною умовою оплати для покупця у порівнянні з розрахунком за отриманий природний газ.

Відповідач зазначає, що зміна позивачем структури використаного технологічного палива - збільшення частки використання природного газу у структурі технологічного палива до 100% внаслідок неможливості налагодити поставки вугілля не є доведеною позивачем обставиною, оскільки джерелом енергії Слов`янської ТЕС є не тільки природний газ чи вугілля, згідно рішення Антимонопольного комітету України від 03.05.2018 «Про заборону узгоджених дій» на Слов`янській ТЕС використовується енергетичне вугілля антрацитової групи марок А та П. Окрім вугілля позивач використовував мазут як джерело енергії Слов`янської ТЕС, зазначене свідчить про те, що позивач мав вільний вибір джерела енергії.

Також, на думку відповідача, позивачем обрано не правильний спосіб захисту, оскільки збитковість позивача не залежить від оспорюваного пункту Договору, а звернення до суду із даним позовом не відновить порушеного права, при цьому визнання недійсним оспорюваного пункту Договору щодо умов остаточної оплати, який в силу Закону є істотною умовою, призведе до порушення прав відповідача, який належним чином виконав свої зобов`язання за Договором, що має наслідком порушення балансу інтересів сторін за Договором.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 14.01.2025 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9287/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24.

23.01.2025 матеріали справи №910/9287/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.01.2025 відмовив позивачу у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24, оскільки такий строк апелянтом не пропущено; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24; розгляд апеляційної скарги призначив на 25.02.2025 о 13 год. 30 хв.

Згідно відзиву на апеляційну скаргу відповідача позивач заперечує проти її задоволення, посилаючись на те, що позов у даній справі заявлено з інших підстав ніж позов у справі №910/17359/23, а саме: наявність укладених у 2019, 2020 та 2021 роках договорів на постачання вугілля у 2022 році за фіксованою ціною та обсягами, а також здійснення позивачем передоплати за поставку вугілля у розмірі близько 400 млн. грн, які беззаперечно вказують на те, що за нормальних умов спірний Договір постачання природного газу взагалі не було б укладено та на наявність проведеного експертного дослідження (судової економічної експертизи) на виконання умов Договору про надання послуг №ЕКСП 22/07-24 від 22.07.2024, а тому суд першої інстанції правильно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про закриття провадження у даній справі.

З прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, держава визнала Слов`янську ТЕС об`єктом критичної інфраструктури; позивача визнала критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період; неможливість виконання позивачем обов`язку зі сплати податків; покладено на позивача обов`язок по забезпеченню Слов`янської ТЕС природним газом для виконання обов`язків по виробництву тепла та електроенергії; передбачено спеціальний порядок компенсації відповідачу економічно обґрунтованих витрат по виконанню спеціальних обов`язків.

Позивач наполягає на тому, що ним доведено суду першої інстанції наявність тяжкої обставини - укладення спірного Договору для забезпечення обороноздатності держави полягало в тому, що після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України унеможливилась поставка вугілля, тоді як на позивача покладено обов`язок здійснення виробництва електроенергії у замовлених НЕК «Укренерго» обсягах. З метою недопущення припинення виробництва електроенергії і тепла, позивач уклав із відповідачем спірний Договір на поставку природного газу, що є завідомо збитковим для позивача та свідчить про наявність причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. За відсутності тяжкої обставини позивач не уклав би із відповідачем спірний правочин, оскільки за наявності договорів на постачання вугілля була відсутня потреба у постачанні природного газу. Наявність невигідних для позивача умов, оскільки оспорювана умова Договору є вкрай невигідною в умовах крайньої збитковості виробництва електроенергії за допомогою природного газу. Спірний Договір укладено на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, що свідчить про відсутність добровільного вчинення правочину, без насильства, обману чи помилки. Завідома збитковість оспорюваного правочину доведена позивачем доказами, наявними у матеріалах даної справи, зокрема, проведеною на замовлення позивача експертизою.

У судовому засіданні 25.02.2025 суд апеляційної інстанції оголосив перерву до 18.03.2025.

13.03.2025 позивачем подано до Північного апеляційного господарського суду додаткові пояснення у справі №910/9287/24.

17.03.2025 відповідачем подано до Північного апеляційного господарського суду заперечення на додаткові пояснення позивача у справі №910/9287/24.

За приписами статті 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Північним апеляційним господарським судом ухвалою від 27.01.2025 про відкриття апеляційного провадження у справі №910/9287/24 учасникам справи надано строк для подання пояснень до 17.02.2025, а тому, враховуючи пропуск позивачем строку для подання додаткових пояснень, подані позивачем додаткові пояснення та заперечення відповідача на них підлягають залишенню без розгляду на підставі частини 2 статті 118 ГПК України.

Представник позивача у судовому засіданні 18.03.2025 усно заявив клопотання про оголошення перерви для надання можливості надати свої заперечення, з урахуванням наведеної відповідачем правової позиції Верховного Суду у подібних справах.

Колегія суддів, враховуючи положення статей 202, 216, 270 ГПК України, відмовила у задоволення усного клопотання представника позивача про оголошення перерви у розгляді справи №910/9287/24 за відсутності поважних причин неможливості розгляду справи у даному судовому засіданні та прерогативи, а не обов`язку суду у вирішенні питання про оголошення перерви у розгляді справи за положеннями процесуального Закону.

У судовому засіданні 18.03.2025 представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні 18.03.2025 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

31.03.2022 між позивачем (Споживачем) та відповідачем (Постачальником) укладено Договір №ТЕС-ДЕ постачання природного газу (т.1, а.с. 16-23), за умовами якого Постачальник зобов`язався поставити природний газ Споживачу, а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору.

Згідно з підпунктами 2.1.1, 2.1.2 пункту 2.1 Договору сторони визначили, що обсяг замовленої потужності та планований обсяг газу, що поставляється на умовах Договору: в період постачання з « 10» березня 2022 року до « 30» квітня 2022 року, складає: (63 456 тисяч метрів кубічних у березні 2022 року та 59 550 тисяч метрів кубічних у квітні 2022 року).

Підпунктом 3.1.1. пункту 3.1 Розділу 3 Договору обумовлено, що Постачальник має право отримувати від Споживача своєчасну оплату за газ відповідно до умов Договору.

Визначення ціни та порядку розрахунків сторони погодили у розділі 4 Договору.

Відповідно до пункту 4.1 Договору договірна ціна на природний газ за 1 000 куб. м газу без ПДВ, який постачається Постачальником в період з 10.03.2022 по 30.04.2022 (включно) визначається згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, та складає 5 900,00 грн, крім того, податок на додану вартість за ставкою 20 %, крім того, тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу замовленої потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом - 136,576 грн, крім того ПДВ 20% - 27,315 грн, всього з ПДВ - 163,89 грн за 1 000 куб.м. Всього ціна на природний газ за 1000 куб.м. з ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, обсягів газу в період з дати укладення Договору до 30.04.2022 (включно) становить 7 243,89 грн.

Додатковою угодою №1 від 26.05.2022 до Договору (т.1, а.с. 26) сторони погодили: видалити з тексту Договору пункти 4.3. та 4.4. Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» з підпунктами; викласти пункт 4.5 Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» Договору в наступній редакції: « 4.5. Остаточний розрахунок за фактично переданий у Періоді постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення Періоду постачання. В платіжних дорученнях Споживач має обов`язково вказувати призначення платежу, номер та дату Договору. За цим Договором споживач здійснює оплату після отримання природного газу у відповідному Періоді постачання. У разі зміни умов оплати на попередню оплату Сторони повинні укласти відповідно додаткову угоду до договору про такі зміни»; пункти 4.5 - 4.13 Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» Договору вважати відповідно пунктами 4.3 - 4.11 Розділу 4. «Ціна та порядок розрахунків» Договору.

Як зазначає позивач, передумовою укладення оспорюваного ним пункту Договору стали наступні обставини.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі за текстом - НКРЕКП) від 27.06.2019 № 1266 позивачу видано нову ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії. Основним видом діяльності позивача є виробництво електроенергії, частка якої в загальному обсязі товарної продукції складає 98,7 %, а теплової енергії відповідно - до 1,3%.

Виробництво електричної та теплової енергії позивачем здійснюється на виробничих потужностях Слов`янської ТЕС, яка розташована у місті Миколаївка Краматорського району Донецької області.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 (втрата чинності 20.03.2025) територія Миколаївської міської територіальної громади Краматорського району Донецької області (UA0086767) на теперішній час є такою, на якій ведуться бойові дії.

Слов`янська ТЕС ПАТ «Донбасенерго» є об`єктом критичної інфраструктури в галузі виробництва електричної енергії та в галузі виробництва тепла, що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи копіями витягу з наказу Міненерго від 07.09.2022 №1-ДСК «Про затвердження Переліку об`єктів критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору критичної інфраструктури» та затвердженого наказом від 07.09.2022 №167 «Про затвердження секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури за типом основної послуги» Секторального переліку об`єктів критичної інфраструктури за типом основної послуги (т.1 а.с. 49-50).

Згідно витягів з наказів Міністерства енергетики України від 25.07.2023 №225 та від 22.01.2024 №28 позивач є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (т.1, а.с. 52, 53).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (в редакції чинній на момент укладення спірного Договору) (далі за текстом - Положення) визначено обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно підпункту 1 пункту 4 Положення покладено спеціальні обов`язки на відповідача щодо постачання природного газу підприємствам згідно з переліком, зазначеним у Додатку 1, на умовах, передбачених пунктом 5 цього Положення.

Відповідно до пункту 5 Положення ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» постачає природний газ підприємствам згідно з переліком, зазначеним у додатку 1, з дати укладення договору і до 30 квітня 2022 р. (включно) за ціною 7080 гривень з урахуванням податку на додану вартість за 1 000 куб. метрів газу, а також теплоелектроцентралям за переліком, який затверджується Міненерго. Для теплоелектростанцій і теплоелектроцентралей, що використовують вугілля як основний вид палива, постачання природного газу на умовах, визначених цим пунктом, здійснюється лише в разі відсутності внаслідок воєнних дій можливості щодо постачання вугільної продукції в обсягах, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та/або теплової енергії. Міненерго за поданням НЕК «Укренерго» повідомляє ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про необхідність щодо початку постачання природного газу для кожного такого підприємства на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до додатку 1 до Положення, Слов`янську ТЕС ПАТ «Донбасенерго» включено до Переліку підприємств, що генерують теплову та/або електричну енергію для забезпечення безперебійного функціонування об`єднаної енергетичної системи України.

Як зазначає позивач, Слов`янська ТЕС ПАТ «Донбасенерго» є життєво необхідною для забезпечення обороноздатності України, енергопостачання Слов`янсько-Краматорського енерговузла, району бойових дій та місця розташування військових частин ЗСУ, польових шпиталів та інших стратегічних об`єктів. Слов`янська ТЕС з середини травня 2022 року забезпечує питною водою (близько 90 тис. м куб на місяць) місто Миколаївка Краматорського району, наслідками зупинення або збою у роботі станції може бути повне зупинення роботи окремих насосних станцій каналу Сіверський Донець-Донбас й повної зупинки водопостачання з каналу. А тому, позивач був змушений укласти спірний Договір із відповідачем під впливом тяжких обставин - загроза зупинки та необхідність забезпечення сталої роботи генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС в умовах повномасштабної агресії рф проти України, для забезпечення обороноздатності держави, тоді як у мирний час позивач таку угоду б не уклав, оскільки оспорювана умова Договору є вкрай невигідною для нього.

Господарський суд міста Києва рішенням від 31.10.2023, залишеним без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 29.02.2024 та Верховним Судом постановою від 09.05.2024 у справі №910/11460/23 за позовом ПАТ «Донбасенерго» до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдінг» про визнання недійним Договору в частині пункту 4.3 частини 4 Договору, у задоволенні позову відмовив.

Господарський суд міста Києва рішенням від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 позов ПАТ «Донбасенерго» до ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдінг» задовольнив та визнав недійсним Договір постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ, в частині пункту 4.3 розділу 4 Договору. Північний апеляційний господарський суд постановою від 17.04.2024, залишеною без змін Верховним Судом постановою від 27.06.2024, рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2024 у справі №910/17359/23 скасував та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позову.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2024 у справі №910/17359/23 вказав, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними на підставі статті 233 ЦК України судам слід враховувати, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту наявності тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв`язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення такого правочину. Водночас доведення вказаних обставин покладається саме на позивача, а поняття «тяжка обставина» є оцінювальною категорією і має визначатися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин конкретної справи. ПАТ «Донбасенерго» не доведено, що оспорюваний Договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний Договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах.

Звертаючись до суду із даним позовом позивач зазначив, що з метою забезпечення сталої роботи теплоелектростанції у березні-квітні 2022 року позивач уклав договори на постачання вугільної продукції з основним постачальником вугілля - ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська», а саме: Договори №1-3/2020 від 28.12.2019, №1-3/2021 від 31.12.2020 та №1-3/2021 від 31.12.2021 (т.1, а.с. 103-122).

Листом «Регіонального центру роботи станцій» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 23.02.2023 №РЦРСДонФілія 2044/424 (т.1, а.с. 63) позивача повідомлено про те, що у період з 24.02.2022 відвантаження вугільної продукції на адресу Слов`янська ТЕС ПАТ «Донбасенерго» не відбувалось у зв`язку з безпосередньою близькістю підприємства до лінії бойових дій, масованими ракетними обстрілами та організацією захисних заходів по недопущенню окупації підприємства країною агресором.

Спір виник через те, що позивач вважає наявними підстави для визнання недійсним Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022) в частині пункту 4.3, а саме: «Остаточний розрахунок за фактично переданий у період постачання природний газ здійснюється споживачем не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання» на підставі статті 233 ЦК України - вчинення правочину під впливом тяжкої обставини.

Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1-5).

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

За статтею 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Верховний Суд у постановах від 27.06.2024 у справі №910/17359/23, від 19.02.2025 у cправі № 910/6198/24 виснував, що для визнання правочину недійсним з наведеної вище підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто, позивач має довести те, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини.

За Законом України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII (далі за текстом - Закон №329-VIII) в Україні діє ринок природного газу.

Згідно зі статтею 3 Закону №329-VIII одними із принципів функціонування ринку природного газу є вільна торгівля природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

У відповідності до статті 13 Закону №329-VIII споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника (пункт 1 частини 1).

Згідно частиною 2 статті 12 Закону №329-VIII постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 16 частини 3 статті 4 Закону №329-VIII Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства забезпечує споживачам (оптовим покупцям) можливість вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим Законом та іншими актами законодавства.

У відповідності до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Позивач заявляючи позов у даній справі зазначив, що оспорюваний правочин вчинено під впливом тяжкої обставини - загроза зупинки та необхідність забезпечення сталої роботи генеруючого обладнання Слов`янської ТЕС в умовах повномасштабної агресії рф проти України, для забезпечення обороноздатності держави.

У статті 13 Закону №329-VIII визначено, що споживач має право, зокрема, на вільний вибір постачальника.

Позивачем не наведено та не доведено суду відсутності інших альтернативних видів джерел енергії для Слов`янської ТЕС, таких як мазут, енергетичне вугілля антрацитової групи марок А та П.

Отже, позивач мав право вільного вибору постачальника, як і право вибору альтернативного виду джерела енергії для Слов`янської ТЕС з урахуванням рентабельності (співвідношення прибутку і витрат, виражене у відсотках), тоді як Положення не обмежує його у виборі такого права.

У постанові від 12.08.2021 у справі №910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування статті 233 ЦК України умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, стаття 233 ЦК України хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

Таким чином, для визнання недійним правочину на підставі частини 1 статті 233 ЦК України позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

У спірних правовідносинах позивач просить визнати недійним пункт Договору, яким передбачено остаточний розрахунок за фактично переданий у період з 10.03.2022 по 30.04.2022 природний газ не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022.

Верховний Суд у постанові від 19.02.2025 у справі №910/6198/24 зазначив, що умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для позивача.

Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 13 Закону №329-VIII споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 №2496 (далі за текстом - Правила) споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК України, Закону України «Про ринок природного газу» та Правилам постачання природного газу.

Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що за фактично поставлений відповідачем у період постачання з 10.03.2022 по 30.04.2022 природний газ позивач має остаточно розрахуватися не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022.

Здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ, не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати з відтермінуванням, із визначенням сторонами остаточного розрахунку за фактично переданий у період постачання природний газ не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022.

Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ, є більш невигідною для покупця у порівнянні з остаточним розрахунком за фактом вже отриманого у період постачання природного газу не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання.

Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК України. Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20).

Як встановлено судом першої інстанції, з березня 2022 року для продовження генерації Слов`янською ТЕС ПАТ «Донбасенерго» електричної і теплової енергії, відбулась зміна структури використання технологічного палива, а саме збільшення частки використання природного газу у структурі до 100%, замість вугілля, внаслідок неможливості поставки вугілля, пошкодження залізничної інфраструктури та обмеження логістики.

Відповідно до затвердженого Наглядовою Радою Товариства (протокол №19 від 24.12.2021) Фінансового плану на 2022 рік, щомісячна поточна господарська діяльність підприємства, мала бути прибутковою (т.1, а.с. 76-79).

З наявних в матеріалах справи Техніко-економічних показників діяльності ПАТ «Донбасенерго» вбачається, що за фактичного 100% використання природного газу (поставка природного газу ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №222 від 06.03.2022), результатом виробництва товарної продукції (електричної та теплової енергії): у березні 2022 року є збиток у розмірі 108 255 тис. грн, рентабельність товарної продукції - 22,31 %; у квітні 2022 року є збиток у розмірі 28836 тис. грн, рентабельність товарної продукції -7,03 %.

Збиток у березні 2022 року та квітні 2022 року склався внаслідок невідповідності ефективного тарифу на продаж електричної енергії, витратам на виробництво електричної енергії (собівартості виробництва електричної енергії). Як вказує позивач з 2022 року по кінець 2024 року господарська діяльність є збитковою, оскільки він не веде повну господарську діяльність, а здійснює лише генерацію електричної та теплової енергії, з використанням в якості основного технологічного палива природного газу замість вугілля, що призвело до збитковості.

У матеріалах даної справи наявні копії звіту про власний капітал за І квартал 2024 року (т.4, а.с. 101) та звітів про фінансові результати позивача, відповідно до яких збиток: за 2022 рік становить 1 253 642 000 грн (т.1, а.с. 95); за І квартал 2023 року становить 446 699 000 грн (т.1, а.с. 96); за І півріччя 2023 року становить 627 695 000 грн (т.1, а.с. 97); за 9 місяців 2023 року станом на 01.10.2023 становить 682 728 000 грн (т.1, а.с. 99); за І квартал 2024 року станом на 01.04.2024 становить 79 634 000 грн (т.1, а.с. 100).

Рішенням Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 29.11.2022 №4052/6/32-00-04-04-01-02 (т.1, а.с. 102) встановлено неможливість своєчасного виконання платником податків (ПАТ «Донбасенерго») свого податкового зобов`язання.

ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська», як Постачальник, та ПАТ «Донбасенерго», як Покупець, уклали Договори на постачання вугільної продукції, а саме №1-3/2020 від 28.12.2019, №1-3/2021 від 31.12.2020, №1-3/2021-22 від 31.12.2021, відповідно до умов яких Постачальник зобов`язувався поставити (передати) у власність Покупця вугільну продукцію в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та цінах, погоджених сторонами в цих Договорах та Специфікаціях до них, а Покупець прийняти вугілля, що поставляється, оплатити його вартість.

Позивачем для забезпечення поставок вугілля за вказаними Договорами здійснювались передоплати (авансові платежі) на загальну суму 409 730 312,03 грн, що підтверджується наявними в матеріалах платіжними дорученнями із відповідними призначенням платежів, виписками по рахункам з банку та реєстром до платежів по договорам з ТОВ «Шахта 1/3 «Новогродівська» (т.1, а.с. 123-146).

Як вказує позивач, з Техніко-економічних показників діяльності ПАТ «Донбасенерго» вбачається, що у разі постачання та за умови можливого спалювання енергетичного вугілля (контракти на поставку вугілля з ТОВ «Шахта 1/3 «Новогродівська» від 31.12.2021 №1-3/2021-22, від 31.12.2020 №1-3/2021 та від 28.12.2019 №1-3/2020) у березні 2022 року - розрахунковий прибуток від товарної продукції складає 28 039 тис. грн, рентабельність товарної продукції становить 8,04%; у квітні 2022 року - розрахунковий прибуток від товарної продукції складає 39 396 тис. грн, рентабельність товарної продукції 11,52% (т.1, а.с. 94).

Крім того, матеріали даної справи містять висновок експерта №ЕКСП 04/07-24 за результатом проведення судової економічної експертизи від 20.08.2024 (т.1, а.с. 270-281), прийнятий судом першої інстанції на стадії підготовчого засіданні з урахуванням клопотання позивача про визнання причин неподання висновку поважними у порядку статті 80 ГПК України.

На вирішенні експертизи були поставлені наступні питання:

1. Чи підтверджується документально, що генерація електричної та теплової енергії ПАТ «Донбасенерго» з використанням в якості палива природного газу, постачання якого передбачалося, а після укладання відбувалося за Договором постачання природного газу № ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 26.05.2022, який укладено відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу для забезпечення суспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу затвердженого постановою КМУ № 222 від 06.03.2022, є збитковою діяльністю?

2. Чи підтверджується документально, що використання для роботи енергогенеруючого обладнання Слов`янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго» природного газу замість вугілля обумовлює (завідому - свідому) збитковість такої діяльності?

3. Чи підтверджується документально, що Договір постачання природного газу № ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 26.05.2022 було вчинено ПАТ «Донбасенерго» під впливом тяжкої обставини, та з метою усунення такої обставини, а також для забезпечення обороноздатності держави.

4. Чи підтверджується документально, що пункт 4.3. Розділу 4. Договору постачання природного газу від 31.03.2022 №ТЕС-ДЕ є вкрай невигідною умовою вказаного правочину, оскільки використання для роботи енергогенеруючого обладнання Слов`янської ТЕС ПАТ «Донбасенерго» природного газу замість вугілля обумовлює (завідому - свідому) збитковість такої діяльності?

У висновку №ЕКСП 04/07-24 від 20.08.2024 експертом надано наступні відповіді: генерація електричної та теплової енергії ПАТ «Донбасенерго» з використанням в якості палива природного газу, постачання якого передбачалося, після укладання відбувалося за Договором постачання природного газу № ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 26.05.2022, який укладено відповідно до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ № 222 від 06.03.2022, була для ПАТ «Донбасенерго» збитковою діяльністю.

Негативні економічні наслідки пов`язані з використанням для роботи енергогенеруючого обладнання Слов`янської ПАТ «Донбасенерго» природного газу замість вугілля були попередньо визначені документами ПАТ «Донбасенерго», та доведені до відома керівництва підприємства (шляхом надання регламентованої звітності та планових показників), до проведення зазначеної діяльності.

Також у висновку зазначено, що проведення господарської діяльності ПАТ «Донбасенерго» з виробництва теплової та електричної енергії з використанням газу за договором № ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 26.05.2022 у відповідності до ліцензійних умов діяльності об`єкта критичної інфраструктури в умовах документально підтвердженої збитковості зазначеної діяльності станом на дату укладення Договору № ТЕС-ДЕ від 31.03.2022 в редакції Додаткової угоди № 1 до Договору від 26.05.2022.

Суд апеляційної інстанції здійснив аналіз наявних матеріалів даної справи, наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог, з`ясував, що Договір (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022) на поставку відповідачем позивачу природного газу у визначені у цьому Договорі строки (щоденні газові доби з 10.03.2022 по 30.04.2022), та за ціною, визначеною на виконання постанови КМУ від 06.03.2022 №222, прийнятою з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації для теплоелектростанцій і теплоелектроцентралей, за переліком наведеним у Додатку №1 до Положення, що використовують вугілля як основний вид палива та прийнята для постачання їм природного газу за ціною, визначеною КМУ внаслідок відсутності через воєнні дії можливості постачання вугільної продукції в обсягах, необхідних для забезпечення безпеки постачання електричної та/або теплової енергії у період до 30.04.2022 (включно).

У вказаному Положенні порядок розрахунків за поставлений природний газ не передбачений.

Отже, визначення порядку розрахунків за поставлений природний газ є правом сторін за Договором, які в силу приписів статей 6, 627 ЦК України, скористалися вільним волевиявленням щодо визначення порядку розрахунків за поставлений природний газ за умовами наведеними у пункті 4.3 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022).

Зазначена договірна умова про здійснення остаточної оплати, поставленого відповідачем позивачу природного газу у період з 10.03.2022 по 30.04.2022 за ціною, визначеною постановою КМУ від 06.03.2022 №222 не пізніше 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022, з урахуванням наведених позивачем обставин, не є для останнього кабальною. Наведені позивачем обставини не свідчать, що визначення сторонами остаточного розрахунку за поставлений відповідачем природний газ не пізніше 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022 є вкрай невигідною для позивача умовою.

Збитковість позивача зумовлена переведенням Слов`янської ТЕС на природний газ для вироблення електричної та теплової енергії через неможливість отримання вугілля від ТОВ «Шахта 1-3 «Новогродівська» у зв`язку із воєнними діями, не свідчить, що визначення оспорюваним пунктом 4.3 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022) здійснення остаточного розрахунку за фактично переданий природний газ не пізніше ніж через 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022, є вкрай невигідною умовою, що вчинена під впливом тяжкої обставини для позивача, та є підставою для визнання оспорюваного пункту Договору недійсним на підставі статті 233 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Наданий позивачем висновок експерта підтверджує збитковість позивача внаслідок укладення спірного Договору. Проте як вже зазначалось вище Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений, з відтермінуванням на 45 діб після закінчення періоду постачання - 30.04.2022.

Згідно із положеннями статті 42 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частин 1-3 статті 43 ГК України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом. Особливості здійснення окремих видів підприємництва встановлюються законодавчими актами. Перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, а також перелік видів діяльності, підприємництво в яких забороняється, встановлюються виключно законом.

Підприємництво за статтею 44 ГК України здійснюється на основі, зокрема, самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону.

Позивач не наводить та не доводить суду належними та допустимими доказами того, що саме оспорюваний ним пункт Договору, за яким споживач має здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий у період постачання природний газ не пізніше ніж через 45 (сорок п`ять) діб після закінчення періоду постачання, тобто після 30.04.2022, поряд з усіма іншими умовами Договору свідчить про крайню форму невигідності для позивача, як споживача, який має обов`язок з оплати за поставлений відповідачем у період з 10.03.2022 по 30.04.2022 природний газ.

Отже, позивачем не наведено та не доведено суду належними та допустимими доказами, що умови визначені пунктом 4.3 Договору (у редакції Додаткової угоди №1 від 26.05.2022) є вкрай невигідними для нього, що вчинені під впливом тяжкої обставини, що виключає наявність підстав для застосування приписів статті 233 ЦК України та визнання оспорюваного пункту недійсним.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 1 статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 підлягає скасуванню.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи помилковість висновків суду першої інстанції, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати (судовий збір за подання позову та апеляційної скарги) покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 у справі №910/9287/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДОНБАСЕНЕРГО» (84306, Донецька область, Краматорський р-н, м. Краматорськ, вул. Тихого Олекси, буд. 6; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 23343582) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдінг» (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42399676) 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/9287/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 28.03.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська