ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р. Справа№ 910/6243/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 18.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 (повний текст складено і підписано 15.10.2024)

у справі № 910/6243/24 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )

до Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих

про стягнення 1 615 967,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 1 615 967,50 грн. та штрафу в сумі 599 200,00 грн., нарахованих за порушення відповідачем строків поставки товару за договором про закупівлю ліжок армійських металевих розбірних 2-х ярусних № 362-23(ЦЗ) від 12.05.2023.

Відповідач правом на подання відзиву в суді першої інстанції не скористався.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків поставки товару за договором про закупівлю ліжок армійських металевих розбірних 2-х ярусних № 362-23(ЦЗ) від 12.05.2023, з огляду на що позивач має право на стягнення з відповідача пені та штрафу за вказані прострочення у заявлених до стягнення сумах.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Київське дослідно-виробниче підприємство «Контакт» українського товариства глухих звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити частково, зменшити розмір штрафних санкцій і стягнути з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн. пені та 10 000,00 грн. штрафу.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, а саме на те, що:

- несвоєчасне виконання ним зобов`язань за спірним договором, серед іншого, обумовлено несвоєчасним виконання ТОВ «Метал Холдинг Трейд» зобов`язань за договором № 01/151/23 від 01.02.2023. При цьому відповідачем були отримані висновки ТТП України № 1804/1.2 від 28.06.2023 та № 2927/.1.2 від 13.10.2023, якими було встановлено що суттєве укладення виконання зобов`язань за спірним договором обумовлено істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні такого договору, що надає відповідачу право ініціювати (вимагати) внесення змін до спірного договору в частині продовження термінів поставки;

- відповідач повідомляв позивача про причини затримки виконання зобов`язань, проте останній на відповідні листи відповіді не надав. В свою чергу відповідач вважав, що позивачем у формі мовчазної згоди фактично відбулось схвалення збільшення термінів постачання;

- відповідач, з метою мінімізації негативних наслідків для позивача прийняв на себе додаткові зобов`язання за спірним договором, пов`язані за зміною місця поставки товару, з огляду на що відповідач поніс додаткові транспортні витрати в сумі 160 000,00 грн.;

- застосований розмір штрафних санкцій є очевидно неспівмірним із можливою шкодою, яка була заподіяна позивачу, а також із фінансовою рентабельністю виконання спірного договору;

- товар не постачався на умовах передоплати, що свідчить про те, що відповідач не користування коштами позивача без фактичного виконання замовлення;

- відповідно до фінансової звітності за 2023 рік відповідачем отримано сукупний чистий дохід у розмірі 56 000,00 грн., а відтак покладення штрафних санкцій в розмірі 1 600 000,00 грн. призведе до повної зупинки та банкрутства підприємства, яке на сьогоднішній день налічує 73 працевлаштованих особи, в тому числі 40 осіб з інвалідністю;

- відповідач виконує вкрай важливу соціальну функцію, а саме забезпечує роботою найвразливіші верстви населення, а саме осіб з інвалідністю, пов`язаною з вадами слуху;

- також відповідач виконує функції соціальної адаптації (супровід осіб з інвалідністю у лікарнях, громадських правозахисних установах і організаціях за допомогою перекладача жестової мови), забезпечення житлом (на балансі відповідача знаходяться два гуртожитки, які доступні для проживання осіб з інвалідністю);

- пеня та штраф не є основною заборгованістю, а при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку у своєму фінансовому становищі.

До апеляційної скарги апелянтом додані додаткові докази.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 апеляційна скарга у справі № 910/6243/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

03.02.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про доручення доказів на підтвердження доводів щодо поновлення строку на апеляційну оскарження, до якого додано копію відповіді ДП «Інформайні судоів системи» № 502/5/11-30-25 від 30.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/6243/24, вирішення питання щодо відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 відкладено.

10.02.2025 матеріали справи № 910/6243/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 Київському дослідно-виробничому підприємству «Контакт» українського товариства глухих поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/243 до закінчення апеляційного розгляду, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/6243/24 призначено до розгляду на 11.03.2025 о 10 год. 02 хв.

19.02.2025 до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечив, пославшись на те, що:

- відповідач посилається на висновки ТПП України, проте вказані висновки стосуються суттєвого ускладнення виконання зобов`язань за спірним договором, що зумовлено істотною зміною обставин, яку сторони не могли передбачити при його укладенні та не підтверджують наявність обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин);

- за умовами спірного договору відповідач зобов`язаний надати впродовж 30 днів з дня повідомлення позивача про наявність обставин непереборної сили сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України або уповноваженою регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), проте вказаних дій відповідач не вчинив чим позбавив себе права посилатися на такі обставини;

- відповідач не скористався своїм процесуальним правом і не довів суду першої інстанції належними доказам відсутність власної вини у простроченні виконання зобов`язань за спірним договором і з апеляційної скарги відповідача протилежного також не вбачається;

- відповідно до вимог ст.ст. 13, 19 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України, як правоохоронний орган спеціального призначення, покладається протидія збройній агресії проти України;

- безпідставна відмова відповідача від виконання умов спірного договору у визначені строки призвела до того, що позивач не отримав своєчасно тих товарів, які йому були необхідні для належного виконання поставлених перед ним завдань щодо відсічі збройної агресії, у зв`язку з чим позивачу довелось відтермінувати у часі належне виконання ним обов`язків, передбачених законодавством щодо оборони країни в умовах дії правового режиму воєнного стану;

- відмовившись, в період дії правового режиму воєнного стану, без будь-яких поважних причин виконувати свої договірні зобов`язання в частині своєчасного та повного постачання товару позивачу, відповідач фактично створив передумови для зниження готовності органів Держприкордонслужби до виконання завдань за призначенням та ведення бойових дій, чим заподіяв збитки країні у сфері обороноздатності під час надання відсічі від збройної агресії.

20.02.2025 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в якому відповідач, з посиланням на зайнятість свого представника в іншому судовому засіданні, просить відкласти розгляд справи.

10.03.2025 суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 розгляд апеляційної скарги Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 відкладено на 18.03.2025 о 9 год. 30 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 задоволено заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів

Щодо наданих відповідачем під час апеляційного перегляду додаткових доказів, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства, зокрема є: змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України частини 3 статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява №18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява №30428/96, пункти 17, 18, від 06 лютого 2001 року)

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992).

У пункті 7 розділу II рішення у справі «Мінак та інші проти України» ЄСПЛ указав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (рішення від 27.10.1993 у справах «Авотіньш проти Латвії», заява №17502/07, пункт 119 та «Домбо Бехеєр Б. В. проти Нідерландів», пункт 33). Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі з апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свою позицію щодо кожного документа в матеріалах справи (пункти 17 - 18 рішення від 06.02.2021 у справі «Беер проти Австрії», заява №30428/96).

З огляду на те, що відповідач участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймав, колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, розглядати справу по суті з врахуванням всіх наданих відповідачем в суді апеляційної інстанції доказів.

Станом на 18.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

12.02.2023 позивач (замовник) та відповідач (постачальник) уклали договір про закупівлю ліжок армійських металевих розбірних 2-х ярусних № 362-23(ЦЗ) (далі Договір), в п. 1.1 якого погодили, що постачальник зобов`язується у 2023 році поставити замовнику товари, зазначені в Специфікації (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари.

В п. 1.2 Договору сторони узгодили найменування (номенклатура, асортимент) товару: ліжка армійські металеве розбірне 2 ярусне, код ДК 021:2015-39150000-8 - Меблі та приспособи різні. Кількість товарів в асортименті та цінами згідно специфікації (Додаток №1).

Загальна сума Договору складає: 8 560 000,00 грн. без ПДВ (пункт 3.1. Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору, ціна на товар зазначається у специфікації (Додаток №1) із врахуванням тари, упаковки, транспортних та інших витрат. Підставою для оплати вважається рахунок (рахунок-фактура) та накладна постачальника, підписана сторонами.

Сторонами було підписано Додаток № 1 до Договору (Специфікація), в якому погоджені найменування (номенклатура, асортимент) товару, його кількість та вартість, а також вантажоодержувач.

Пунктом 5.1 Договору узгоджено, що строк (термін) поставки (передачі) товарів: постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження замовника разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього договору в термін до 31.05.2023.

Відповідно до п. 5.3 Договору до кожної партії товару, що постачається, постачальник обов`язково надає замовнику видаткові накладні (не менше двох примірників замовнику), рахунки-фактури (не менше одного примірника замовнику), завірені підписами уповноваженої особи (осіб) постачальника.

Згідно з п. 5.4 Договору датою прийняття та передачі у власність товару, слід вважати дату вказану у документах, зазначених у п. 5.4 Договору уповноваженою особою товароодержувача та представника постачальника при отриманні товару в Акті приймання-передавання товару для перевезення.

За умовами пункту 6.3.1. Договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

У разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором (п. 7.1. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2023 (п.11.1 Договору).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, доданими до позовної заяви копіями актів приймання-передачі підтверджується виконання відповідачем своїх зобов`язань з поставки товару з простроченням у період часу з 25.07.2023 до фактичного виконання відповідачем 30.11.2023.

Колегія суддів зазначає про те, що у апеляційній скарзі відповідачем фактично не заперечується порушення ним строків поставки товару за Договором.

Позивач звернувся до відповідача із листом №702-16974-23-Вих від 12.12.2023 щодо сплати штрафних санкцій у розмірі 1 615 967,50 грн., у зв`язку порушенням строку поставки товару.

У відповідь на вищезазначений лист відповідачем на адресу позивача було направлено лист №153 від 27.12.2023, в якому відповідач зазначив про те, що прострочення сталась через обставини непереборної сили на які відповідач не міг вплинути.

З огляду на вказані обставини позивач звернувся суду з цим позовом у якому просив стягнути з відповідача пеню в сумі 1 615 967,50 грн. та штраф в сумі 599 200,00 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив у повному обсязі з чим колегія суддів у повній мірі погодитись не може, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено вище, матеріалами справи підтверджується, що поставки за Договором відповідачем були здійснені з порушенням встановленого пунктом 5.1. Договору строку.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

У відповідності до п. 7.2 Договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник (відповідно до ч.2 ст.231 ГКУ) сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару, яке тривало понад 30 днів позивач відповідно до приписів Договору має право нарахувати штраф та пеню за період такого прострочення та звернутися за її стягненням до суду.

Перевіривши виконані позивачем розрахунки пені колегія суддів визнає їх арифметично вірними.

Щодо посилань відповідача на наявність правових підстав для звільнення його від відповідальності через форс-мажорні обставини, колегія суддів зазначає про таке.

Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання визначені ст. 617 ЦК України згідно з якою особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з положеннями ст. 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

У розділі 9 Договору, який має назву «Обставини непереборної сили» сторонами погоджено:

- сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення Договору та виникли поза волею сторін (п. 9.2);

- сторона, для якої склались обставини непереборної сили, зобов`язана не пізніше п`ятнадцяти днів з дати їх настання письмово (шляхом направлення цінного листа з описом вкладення та повідомленням про вручення) інформувати іншу сторону про настання таких обставин та про їх наслідки. Разом з письмовим повідомленням така сторона зобов`язана надати іншій стороні сертифікат, виданий торгово-промисловою палатою України або уповноваженою нею регіональною торгово-промисловою палатою, яким засвідчене настання обставини непереборної сили (форс-мажорних обставин). Аналогічні умови застосовуються стороною в разі припинення дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та їх наслідків (п. 9.2);

- неповідомлення/несвоєчасне повідомлення стороною, для якої склались обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), іншу сторону про їх настання або припинення веде до втрати права сторони посилатись на такі обставини, які на підставу, що звільняє її від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором (п. 9.3).

Колегія суддів зазначає про те, що надані відповідачем висновки ТТП України № 1804/1.2 від 28.06.2023 та № 2927/.1.2 від 13.10.2023 не є сертифікатами, якими засвідчене настання обставини непереборної сили (форс-мажорних обставин), оскільки такими висновками встановлено що суттєве укладення виконання зобов`язань за Договором обумовлено істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні такого договору, що надає відповідачу право ініціювати (вимагати) внесення змін до Договору в частині продовження термінів поставки. При цьому у таких висновках зазначено, що вони носять консультативний характер, не є результатом експертного дослідження, а також жодним чином неправомірно їх ототожнювати з сертифікатом ТПП України про форс-мажорні обставини.

Отже, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача в порядку передбаченому Договором про настання обставин непереборної сили та неможливість у зв`язку із цим виконати договірні зобов`язання, що згідно з положеннями п. 9.3 свідчить про втрату відповідачем права посилатись на такі обставини, які на підставу, що звільняє його від відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено об`єктивної неможливості виконання умов Договору,

При цьому, колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що він не був позбавлений права, в тому числі в судовому порядку, вимагати внесення змін до Договору в частині зміни строків поставки, проте таким правом не скористався.

Водночас колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Виходячи зі змісту положень чинного законодавства вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; тривалість прострочення виконання; наслідків порушення зобов`язання; невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (аналогічний висновок про застосування норми права викладений в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №924/243/19).

Таким чином, наведені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру до заподіяних збитків, з метою забезпечення дотримання розумного балансу інтересів кредитора та боржника.

Слід зазначити, що поняття «значно» та «надмірно», при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила встановлені цими нормами направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора в порушенні зобов`язання боржником.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

За правовою позицією Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі № 924/456/19, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, що оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені, а також розмір, до якого підлягає її зменшення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Законодавством не встановлений перелік виключних обставин, виходячи з яких має бути прийняте рішення щодо зменшення штрафних санкцій, так само як і не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Дане питання вирішується господарським судом, відповідно до статті 86 ГПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає про те, що:

- на момент ухвалення судового рішення у справі відповідачем зобов`язання з поставки товару виконано у повному обсязі;

- несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за Договором, серед іншого, обумовлено несвоєчасним виконання ТОВ «Метал Холдинг Трейд» зобов`язань за договором № 01/151/23 від 01.02.2023. При цьому відповідачем були отримані висновки ТТП України № 1804/1.2 від 28.06.2023 та № 2927/.1.2 від 13.10.2023, якими було встановлено що суттєве укладення виконання зобов`язань за Договором обумовлено істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні такого договору, що надає відповідачу право ініціювати (вимагати) внесення змін до спірного договору в частині продовження термінів поставки;

- відповідач виконує важливу соціальну функцію, а саме забезпечує роботою осіб з інвалідністю, пов`язаною з вадами слуху, а також виконує функції соціальної адаптації (супровід осіб з інвалідністю у лікарнях, громадських правозахисних установах і організаціях за допомогою перекладача жестової мови), забезпечення житлом (на балансі відповідача знаходяться два гуртожитки, які доступні для проживання осіб з інвалідністю);

- відповідно до фінансової звітності за 2023 рік відповідачем отримано сукупний чистий дохід у розмірі 56 000,00 грн., а відтак покладення штрафних санкцій в розмірі 1 600 000,00 грн. можливо призведе до повної зупинки та банкрутства відповідача, який на сьогоднішній день налічує 73 працевлаштованих особи, в тому числі 40 осіб з інвалідністю;

- сумарно розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за порушення негрошового зобов`язання за Договором складає 1 615 967,50 грн., та складає майже 19 % від вартості поставленого товару, що свідчать про те, що розмірі санкцій є надмірно великим. При цьому позивач не довів наявність у нього збитків, спричинених порушення відповідачем строків поставки товару.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що:

- те, що на позивача покладається протидія збройній агресії проти України у розумінні положень чинного законодавства не свідчить про неможливість зменшення нарахованих ним штрафних санкції;

- позивачем не надано доказів як того, що несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань за спірним договором мало наслідком відтермінування відповідачем виконання обов`язків, передбачених законодавством щодо оборони країни в умовах дії правового режиму воєнного стану, так і того, що порушенням строків поставки відповідач створив передумови для зниження готовності органів Держприкордонслужби до виконання завдань за призначенням та ведення бойових дій, чим заподіяв збитки країні у сфері обороноздатності під час надання відсічі від збройної агресії.

З огляду на вказані обставини колегія суддів дійшла висновку про те, що:

- у спірних правовідносинах обсяг відповідальності є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення та несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним;

- вина відповідача у порушенні зобов`язання була обумовлена невиконанням договірних зобов`язань контрагентами, що є істотною зміною обставини, яку сторони не могли передбачити при укладенні Договору;

- наслідки прострочення є незначними та не спричинили позивачу збитків (матеріали позову відповідних доказів не містять),

та вважає, що наявні правові підстави для зменшення пені до 100 000,00 грн. та штрафу до 100 000,00 грн.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору за подачу позову, слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає про те, що у випадку зменшення судом розміру неустойки (штрафу, пені) на підставі ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція щодо розподілу судових витрат викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 05.04.2018 у справі №917/1006/16, від 03.04.2018 у справі №902/339/16.

З огляду на викладене вище рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору в сумі 19 391,60 грн. залишається без змін.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мали місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 підлягає зміні, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають пені в сумі 100 000,00 грн. та штраф в сумі 100 000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовляється.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі апеляційна скарга Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих задовольняється частково.

Водночас, враховуючи викладені вище висновки щодо розподілу судових витрат у випадку зменшення судом розміру присуджених до стягнення штрафних санкцій, а також положення ч. 9 ст. 129 ГПК України, яка встановлює, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору та те, що спір у цій справі виник внаслідок неправомірних дій саме відповідача, яким не було належним чином виконано прийняті на себе за Договором обов`язки, витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих на рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 змінити.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 в такій редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського дослідно-виробничого підприємства «Контакт» українського товариства глухих (04074, місто Київ, вулиця Шахтарська 9; ідентифікаційний код 03972620) на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) пеню в сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., штраф в сумі 100 000 (сто тисяч) грн.. 00 коп. та 19 391 (дев`ятнадцять тисяч триста дев`яносто одну) грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В задоволення решти позовних вимог відмовити.»

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2024 у справі № 910/6243/24 в частині, яка не була змінена цією постановою.

5. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 20.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун