УХВАЛА

м. Київ

26.03.2025Справа № 910/3548/25

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» про забезпечення позову по справі

за позовом 1.Фірми Culkon LTD, Кіпр в особі представництва «Колкун ЛТД», м.Київ та 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6», м.Київ

до відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б», м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1», м.Київ

про визнання недійсним рішень загальних зборів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі 1. Фірма Culkon LTD, Кіпр в особі представництва «Колкун ЛТД та 2. Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» звернулись до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Об`єнання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б» про:

- визнання недійсним рішення позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б», яке оформлене протоколом № « 1/2024» позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б», проведених 17 вересня 2024 року;

- визнання недійсним рішення правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б», яке оформлене протоколом № 05- 11/2024 від 05.11.2024 засідання правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б»;

- скасування держаної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу (реєстраційну дію) - номер запису: 004063822 від 12.12.2024, здійснену щодо Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б».

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що загальні збори співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б» було проведено без належного повідомлення та участі більшості власників житлових та нежитлових приміщень в будинку, що призвело до того, що участь у зборах прийняли участь співвласники, яким належать квартири й нежитлові приміщення загальною площею 23062,2 кв.м., що становить лише 48,71% від загальної площі квартир та нежитлових приміщень, що на думку позивачів, вказує на відсутність кворуму під час загальних зборів 17.09.2024. Позивачами наголошено, що недійсність протоколу №« 1/2024» від 17.09.2024 позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б» свідчить про незаконність обрання правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Оскільки рішення позачергових загальних зборів, оформлене протоколом №« 1/2024» від 17.09.2024, яким було обрано новий склад правління ОСББ є недійсним, тому прийняте правлінням рішення, оформлене протоколом №05-11/2024 від 05.11.2024, також є недійсним. Згідно протоколу №« 1/2024» позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б» від 17.09.2024, за результатом розгляду питання №« 4» порядку денного загальних зборів, було прийнято рішення, що управління будинком та підземним паркінгом. На підставі вищевказаних рішень, Головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Лесі Українки 7-Б» Секірож Я.В. було направлено на адресу позивача 2 повідомлення 25.02.2025 про відмову від продовження договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 05.04.2021; про здійснення з 02.04.2025 управління багатоквартирним будинком та підземним паркінгом за адресою: 01133, м.Київ, бул. Лесі Українки, буд. 7-Б , самостійно ОСББ; про заборону направляти працівників Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» для обслуговування будинку; про надання вільного доступу до місць загального користування, передачу товарно-матеріальних цінностей, які використовувались позивачем 2 для обслуговування будинку; передачу технічної документації на будинок та звільнення всіх приміщень, які займає Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 6» тощо. Також у позовній заяві вказано, що підземний паркінг за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 7-Б , є окремим об`єктом нерухомого майна (окремою спорудою), що не відноситься до нежилих приміщень багатоквартирного будинку. Вказані обставини підтверджуює сам відповідач в оскаржуваному протоколі №« 1/2024» від 17.09.2024, зокрема вказує, що машино-місця (гаражі) не можна вважати нежитловими приміщеннями, а власники не мають право голосу на загальних зборах відповідно до законодавства, тому їх площа не врахована. Отже оскаржуваним рішенням загальних зборів ОСББ, фактично в односторонньому порядку, вирішено питання щодо управління паркінгом, без згоди та відома власників нерухомого майна - машино- місць (гаражів) в підземному паркінгу, серед яких є ті, які не мешкають в цьому багатоквартирному будинку, отже не є членами ОСББ, що свідчить про незаконність оскаржуваних рішень. Водночас діяльність з технічного обслуговування і утримання підземного паркінгу за адресою: м.Київ, бул.Лесі Українки, буд. 7-Б , здійснює - Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1».

Ухвалою від 24.03.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 30.04.2025; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Автопаркінг-Сервіс 1».

25.03.2025 представником позивача 2 було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив: зупинити дію рішення позачергових загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б», яке оформлене протоколом №« 1/2024» позачергових загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б», , за адресою: м. Київ, Печерський район, бульвар Лесі Українки, будинок 7-Б, проведених 17 вересня 2024 року, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; зупинити дію рішення правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б», яке оформлене протоколом № 05-11/2024 засідання правління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7- Б», , за місцезнаходженням: 01133, м.Київ, Печерський район, бульвар Лесі Українки, будинок 7-Б, від 05 листопада 2024 року, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

В обґрунтування поданої заяви позивач 2 посилається на те, що оскаржуваним рішенням загальних зборів ОСББ «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б» від 17.09.2024, фактично в односторонньому порядку, вирішено питання щодо управління паркінгом, без згоди та відома власників машиномісць в підземному паркінгу, які не є членами Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, оскільки не мешкають і не є власниками кватир чи нежитлових приміщень в цьому багатоквартирному будинку. В даному випадку необхідність забезпечення позову обгрунтована тим, що посилаючись на оскаржувані рішення, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б» спонукає позивача КУЛКОН ЛТД та інших власників квартир і нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, в тому числі власників машиномісць (гаражів) в підземному паркінгу, сплачувати кошти на рахунки ОСББ, хоча воно фактично не надає відповідних послуг, що свідчить про намагання заволодіти чужим майном шляхом обману. Правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку з грудня 2024 року почало надсилати співвласникам письмові повідомлення про необхідність здійснення оплат за «Послугу з управління багатоквартирним будинком», а також переконує мешканців в тому, що розрахунки з ТОВ «Рада 6» нібито будуть здійснюватись через Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, що також свідчить про введення мешканців в оману з метою заволодіння їх грошовими коштами. Крім того, посилаючись на рішення позачергових загальних зборів Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б», яке оформлене протоколом № « 1/2024» від 17.09.2024, та рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б», яке оформлене протоколом №05-11/2024 від 05.11.2024, члени правління вчиняють дії спрямовані на розірвання договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 05.04.2021, укладеного з ТОВ «Рада 6». Також правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЛЕСІ УКРАЇНКИ 7-Б» забороняє позивачу 2 здійснювати управління та обслуговування багатоквартирним будинком.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову суд дійшов висновку щодо відмови в її задоволенні виходячи з такого.

За приписами ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; виключено; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч.11 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1, 3 ст.138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

За змістом ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Тобто, за приписами чинного господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Наразі, суд зазначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову слід здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 18.01.2024 по справі №50/155 (910/1455/23)

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 по справі № 925/1441/20 зауважив, що самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії», було зазначено що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Одночасно, в контексті наведеного суд вважає за доцільне зазначити таке.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст.77 Господарського процесуального кодексу України вказано, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В контексті наведених засад господарського судочинства суд звертає увагу учасників судового процесу на приписи ст.79 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд зауважує, що стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (відповідні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Відповідно до ч.3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; змагальність сторін; пропорційність; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами тощо.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду спору для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм процесуального законодавства, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, зобов`язаний забезпечувати дотримання принципу змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, доведенні перед судом їх переконливості, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом задля прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, яке буде відповідати завданням господарського судочинства.

У рішенні від 03.01.2018 «Віктор Назаренко проти України» (Заява № 18656/13) ЄСПЛ наголосив, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції. Вони вимагають «справедливого балансу» між сторонами: кожній стороні має бути надана розумна можливість представити свою справу за таких умов, що не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони матимуть змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи (див. рішення у справі «Беер проти Австрії» (Beer v. Austria), заява № 30428/96, пункти 17,18 від 06 лютого 2001 року).

Оцінюючи доводи заявника судом враховано, що фактично предметом спору у справі є оскарження рішень Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку позивачем 1 - як одним із співвласників та позивачем 2, як особою, що здійснювала управління та обслуговування багатоквартирного будинку на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Тобто, з наведеного полягає, що правовідносини між позивачем 1 та відповідачем є такими, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, а із позивачем 2 - зобов`язальними.

Щодо забезпечення позову у спосіб зупинення дії рішення загальних зборів учасників Товариства, Верховний Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальн серед перелічених цією статтею заходів забезпечення відсутній такий захід як зупинення рішення загальних зборів об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.

Положеннями пункту 10 частини першої статті 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, за змістом статті 137 Господарського процесуального кодексу України (положення частини першої якої містять вичерпний перелік заходів забезпечення позову), якщо сторона просить вжити захід забезпечення позову, що прямо не передбачений цим процесуальним законом (статтею 137 Господарського процесуального кодексу України ), суд на вимогу учасника справи може вжити такий захід забезпечення, що визначений іншим нормативним актом - законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тобто визначений частиною першою ст.137 Господарського процесуального кодексу України вичерпний перелік видів заходів забезпечення позову може доповнюватися виключно за рахунок певних заходів забезпечення позову, прямо передбачених Законами України або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому не допускається вжиття судом заходу забезпечення позову, який хоча і відповідає змісту позовних вимог, предмету спору, є необхідним з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, однак не передбачений ні процесуальним законом, ні іншим Законом України (міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України).

Аналогічна правова позиція щодо допустимості вжиття заходу забезпечення позову у спосіб зупинення дії рішення, зокрема й загальних зборів товариства, міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2022 у справі № 910/4445/21 та в постановах Верховного Суду від 25.08.2022 у справі № 916/493/22, від 15.09.2023 у справі №910/6804/23, від 18.04.2024 по справі №918/1012/23

Зі змісту заяви вбачається, що позивач 2 не наводить посилань на інші закони чи міжнародні договори, якими би були передбачені заходи забезпечення позову у спосіб зупинення дії рішення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, про вжиття яких він просить суд.

За таких обставин, виходячи з наведеного вище у сукупності, суд дійшов висновку щодо неможливості забезпечення позову у спосіб, що визначений позивачем 2, внаслідок чого відповідна заява підлягає залишенню без задоволення.

За таких обставин, керуючись ст.136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви 24.03.2025 Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 6» про забезпечення позову по справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її підписання до апеляційного господарського суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.03.2025

Суддя В. В. Князьков