ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2025 р. Справа№ 911/575/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Іоннікової І.А.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 04.03.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 (повний текст рішення складено 05.09.2024)

у справі №911/575/24 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU)

до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»

про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (далі, відповідач або Державне підприємство) про стягнення заборгованості в сумі 8 144,15 доларів США, з яких 2 761,73 доларів США основного боргу, 212,46 доларів США трьох процентів річних та 5 169,96 доларів США пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов Контракту №20/05/2021 від 20.05.2021 у частині повної та своєчасної поставки товару позивачу.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення заборгованості задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) 2 761,73 доларів США боргу, 29,74 доларів США трьох процентів річних та 1 580,79 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд установив наявність у відповідача боргу перед позивачем, що, зокрема, підтверджується актом звірки розрахунків станом на 04.10.2021, підписаним і завіреним сторонами, а також додатком №1 до контракту від 23.02.2022, копії яких долучені до матеріалів справи.

Суд, посилаючись на положення частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, зазначив, що відповідач був зобов`язаний повернути позивачу попередню оплату в сумі 2 761,73 доларів США не пізніше 22 серпня 2023 року. Однак документів, що підтверджували б оплату цих коштів, або поставку товару на цю суму, представник відповідача суду не надала, тому вимога позивача про стягнення з відповідача боргу в сумі 2 761,73 доларів США є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 212,46 доларів США за період з 09 червня 2021 року до 31 грудня 2023 року, суд, посилаючись на положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, дійшов висновку про те, що оскільки претензія позивача була направлена відповідачу 15 серпня 2023 року, тому відповідач був зобов`язаний сплатити борг позивачу не пізніше 22 серпня 2023 року, а отже прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення попередньої оплати настало 23 серпня 2023 року, а не 09 червня 2021 року, як стверджував представник позивача. Три проценти річних від суми 2 761,73 доларів США за період з 23 серпня 2023 року до 31 грудня 2023 року становлять 29,74 доларів США (за розрахунком суду), які й підлягають стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 24.09.2024 через підсистему «Електронний суд» Державне спеціалізоване господарське підприємства «Ліси України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що рішення постановлене судом усупереч нормам матеріального та процесуального права, без урахування правових висновків вищих судів, а тому має бути скасоване.

Судом першої інстанції не встановлені фактичні обставини справи щодо наявності форс-мажорних обставин. Відповідач звертає увагу на те, що 23.02.2022 сторони уклали додаткову угоду №1, якою засвідчили факт наявності боргу постачальника в сумі 2761,71 дол США, який для закриття Контракту має бути повернутий EXIMCOMPANY OU. Водночас, на наступний день, 23.02.2022, росія розпочала відкриту агресію проти держави Україна, що стало форс-мажором при виконанні зазначеного контракту. Вимога повернути EXIMCOMPANY OU борг в розмірі 2761,73 доларів США, попри вимоги пунктів 6.1.-6.2. Контракту №20/05/2021, є суперечливою поведінкою, оскільки форс-мажорні обставини не дають можливості сплатити вказані кошти з огляду, у тому числі, на постанову Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», яка заборонила проведення банківських операцій з повернення нерезиденту платежу у валюті отриманої резидентом на його поточний рахунок у банку в Україні до 23.02.2022 за укладеним з нерезидентом договором з купівлі-продажу товару у зв`язку з невиконанням резидентом зобов`язань за цим договором.

Щодо стягнення судом 3% річних за статтею 625 Цивільного кодексу України, то посилання суду в своєму рішенні на частину 2 статті 625 Цивільного кодексу України є безпідставним, оскільки можливість індексації суми боргу розповсюджується тільки на зобов`язання у грошовій одиниці України, адже іноземна валюта індексації не підлягає. Крім того, суд не взяв до уваги обставини щодо відсутності ознак навмисного ухилення відповідача від оплати за контрактом. На сьогоднішній день відповідач (боржник) перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнювало виплату належних платежів суми у повній сумі вчасно. Водночас, філія «Макарівське ЛГ» ДСГП «Ліси України» робило все можливе для виконання умов Договору, що підтверджується поставленим товаром до війни.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

07.12.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач наголошує на тому, що фактична затримка у виконанні своїх зобов`язань ДП «Мараківське лісове господарство» настала ще з вересня 2021 року й наведена інформація підтверджується матеріалами справи. Відповідач, при цьому, як це передбачено пунктом 6.4. Контракту №20/05/21 від 20.05.2021, не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин. Позивач із розумінням поставився до складної ситуації через воєнний стан на всій території України та протягом 2022 року та початку 2023 року не звертався до апелянта з метою повернення коштів чи виконання зобов`язань. Також апелянтом не надано жодних доказів, які б вказали на те, що наявні форс-мажорні обставини зупинили господарську діяльність підприємства та філії. У свою чергу на офіційному сайті ДП «Ліси України» є розділ «Фінансова звітність за 2023 рік», «https://e-forest.gov.ua/finansova-zvitnist-2023/», і у Звіті про фінансові результати за 2023 рік, ДП «Ліси України» вказало що чистий дохід підприємства за 2023 рік становить 23 058 244 000,00 грн. Копія вказаного звіту з офіційного сайту апелянта долучена до відзиву на апеляційну скаргу. Враховуючи вказану інформацію не зрозуміло, чому успішне державне підприємство, яке декларує 23 млрд. грн чистого доходу, вказує, що через форс-мажорні обставини не може перерахувати позивачу орієнтовно 100 000,00 грн.

Щодо посилань апелянта на неможливість повернення заборгованості у валюті, а саме доларах США через певні заборони НБУ, то такі твердження також не заслуговують на увагу. Апелянтом не надано жодного доказу про бажання перевести грошові кошти позивачу, але дана трансакція зупинена банком, також апелянт жодного разу не зазначив, що готовий виплатити дані кошти у національній валюті «гривні». Тобто жодна з форс-мажорних обставин, на які посилається апелянт, не доведена та не підтверджена доказами, а тому суд не повинен брати їх до уваги.

Також щодо посилань скаржника на неправильне застосування судом положень статті 625 Цивільного кодексу України позивач вказав, що ні він, ні суд першої інстанції не нараховував та не застосовував до суми заборгованості інфляційні індекси. Більше того, позивач заявляв до стягнення 3% річних в сумі 212,46 доларів США, а згідно оскарженого рішення дана вимога задоволена частково в розмірі 25,74 доларів США.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Судом установлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.09.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/575/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду Київської області.

06.11.2024 матеріали справи №911/575/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 залишено без руху; роз`яснено Державному спеціалізованому господарському підприємству «Ліси України», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази доплати судового збору у розмірі 1 262,42 грн та належні докази на підтвердження надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU).

21.11.2024 засобами поштового зв`язку (про що свідчить штрих-код «Укрпошти» на конверті) до Північного апеляційного господарського суду від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію № від 14.11.2024 про сплату судового збору у розмірі 1 262,42 грн та поштову квитанцію №RA100140748UA від 19.11.2024 про надіслання документів на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 30.01.2025.

23.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) про його участь у судових засіданнях в режимі відеконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У зв`язку із перебуванням судді Коробенка Г.П., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, з 28.01.2025 на лікарняному, розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/392/25 від 29.01.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справу №911/575/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.01.2025 прийнято апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Іоннікова І.А., призначено до розгляду апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 на 04.03.2025.

27.02.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 заяву представника Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 04.03.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 04.03.2025, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

20.05.2021 між EXIMCOMPANY OU (далі, покупець) та Державним підприємством «Макарівське лісове господарство» (далі, продавець) укладений Контракт №20/05/2021 (далі, Контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує пиломатеріали обрізні хвойних порід.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 55 Господарського кодексу України, суб`єктами господарювання є господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Суб`єкти господарювання, зазначені у пункті першому частини другої цієї статті, мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи (частина 6 статті 55 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 5 статті 104 Цивільного кодексу України).

Згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України «Про припинення Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» №937 від 28.10.2022, припинена юридична особа Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» (), шляхом реорганізації, а саме: приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» ().

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 29.02.2024, копія якого долучена до матеріалів справи, «Макарівське лісове господарство» (код відокремленого підрозділу юридичної особи 45125514) державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є філією державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (код 44768034).

Відтак, правонаступником Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (продавця за Контрактом №20/05/2021 від 20.05.2021) є Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в особі філії «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України».

Згідно з пунктом 1.2. Контракту номенклатура, розмір, ціна та кількість вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту.

20.05.2021 сторонами укладено Специфікацію №1 до Контракту, в якій узгоджено об`єм, розмір, кількість товару, його ціну, умови постачання та кінцевий термін відвантаження.

Відповідно до пункту 2.2. Контракту ціна за 1 м.куб. вказана в USD в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно з пунктом 2.4. Контракту загальна вартість контракту є сумою всіх специфікацій (інвойсів) в USD.

Пунктом 3.4. Контракту встановлено, що продавець зобов`язується постачати товар, а покупець оплатити його.

Продавець зобов`язується поставити оплачену партію товару покупцю протягом 10 (десяти) календарних днів з дати перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (пункт 3.7. Контракту).

Пунктом 4.1. Контракту встановлено, що оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування 100% за кожний транспортний засіб у момент надання документів країни походження товару. Покупець зобов`язаний повністю розрахуватися з продавцем.

Факт оплати на виконання Контракту Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) товару в сумі 15 360,00 доларів США підтверджується банківською випискою по рахунку позивача від 06.11.2023, копія якої долучена до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що постачальником здійснені такі поставки товару згідно з Контрактом:

- 25.05.2021 - поставлено товар на суму 4 393,60 доларів США;

- 01.06.2021 - поставлено товар на суму 4 276,48 доларів США;

- 09.06.2021 - поставлено товар на суму 3 928,19 доларів США.

Отже, загалом Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» здійснило часткову поставку товару позивачу на суму 12 598,27 доларів США та не поставило позивачу товар на суму 2 761,73 доларів США (15 360,00 доларів США - 12 598,27 доларів США).

Наявність вказаного боргу відповідачем не заперечується та додатково підтверджується також актом звірки розрахунків станом на 04.10.2021, підписаним і завіреним сторонами, а також додатком №1 до Контракту від 23.02.2022, копії яких долучені до матеріалів справи.

Із метою досудового врегулювання спору позивач направив на адресу відповідача претензію від 14.08.2023 на суму 8 092,94 доларів США, в якій просив відповідача сплатити 2 761,73 доларів США основного боргу, 4 333,20 доларів США пені та 998,01 доларів США суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції. Ця претензія направлена відповідачу поштовим відправленням №109, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та накладною від 15.08.2023, копії яких долучені до матеріалів справи.

04 вересня 2023 року відповідач у відповідь на вказану претензію направив позивачу лист вих. №11-07/523-23, в якому послався на те, що борг у сумі 2 761,73 доларів США відповідач планував сплатити позивачу після укладення додатку №1 до Контракту від 23.02.2022. Водночас, на наступний день (24 лютого 2022 року) настали форс-мажорні обставини - збройна агресія російської федерації проти України, що позбавили відповідача можливості сплатити вказані кошти. Відповідач зазначив, що борг у розмірі 2 761,73 доларів США буде сплачений після закінчення форс-мажорних обставин.

Оскільки претензія позивача задоволена не була, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) звернулось до суду з позовом у даній справі.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення попередньої оплати згідно з Контрактом обумовлене настанням форс-мажорних обставин, а саме воєнним станом, запровадженим на території України, забороною проводити банківські операції, встановленою постановою Правління НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період воєнного стану», скрутним фінансовим становищем відповідача, що виникло у зв`язку з війною.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із таких підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Контракт за своєю правою природою є договором поставки.

Згідно з частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Так, судом установлено, що на виконання умов пункту 4.1. Контракту Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU) 24.05.2021 здійснило попередню оплату товару в сумі 15 360,00 доларів США.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Пунктом 3.7. Контракту визначено, що продавець зобов`язується поставити оплачену партію товару покупцю протягом 10 (десяти) календарних днів з дати перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Згідно з частиною 1 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, враховуючи положення наведених норм Цивільного кодексу України, дату здійснення попередньої оплати та виходячи з умов пункту 3.7. Контракту, кінцевою датою поставки продукції за Контрактом на суму 15 360,00 доларів США було 03.06.2021 (включно).

Однак, як підтверджується матеріалами справи, відповідачем було порушено обумовлений у Контракті строк поставки товарів на суму попередньої оплати 15 360,00 доларів США та поставлено позивачу станом на 09.06.2021 товар на суму 12 598,27 доларів США.

Товар згідно Контракту на суму 2 761,73 доларів США (15 360,00 доларів США - 12 598,27 доларів США) поставлено позивачу не було, що відповідачем не заперечується та визнається.

Отже, відповідач є таким, що допустив прострочення виконання зобов`язання з поставки товару з 04.06.2021 по 08.06.2021 на суму 6 689,92 доларів США, а з 09.06.2021 на суму 2 761,73 доларів США.

При цьому позивач у претензії від 14.08.2023, про яку буде вказано далі, зазначає, що строк поставки сплив 20.06.2021, водночас у розрахунку штрафних санкцій по Договору, доданому до позову, нарахує останні на суму боргу 2 761,73 доларів США з 09.06.2021.

Статтями 610, 611, 612 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Умовою застосування частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця (постанова Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №910/5444/17 (пункт 21)).

Матеріалами справи підтверджується, що 23.02.2022 сторонами підписано Додаток №1 до Контракту №20/05/2021 від 20.05.2021, в якому сторони підтвердили обов`язок відповідача провести повернення передоплати у розмірі 2 761,73 доларів США на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕксімКомпані» (EXIMCOMPANY OU). В іншому, що не передбачено умовами договору, діють умови Контракту №20/05/2021 від 20.05.2021.

У подальшому позивач звернувся до відповідача з претензією від 14.08.2023 на суму 8 092,94 доларів США, в якій просив відповідача сплатити 2 761,73 доларів США основного боргу, 4 333,20 доларів США пені та 998,01 доларів США суми, на яку збільшилась заборгованість з урахуванням індексу інфляції. Ця претензія направлена відповідачу 15.08.2023 поштовим відправленням №109, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною від 15.08.2023, копії яких долучені до матеріалів справи.

Названа претензія є фактично вимогою до відповідача повернути попередню оплату в сумі 2 761,73 доларів США й засвідчує реалізацію позивачем своїми діями однієї з наданої йому частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України правомочностей. Враховуючи положення статті 530 Цивільного кодексу України, з 22.08.2023 (через сім календарних днів від дня пред`явлення вимоги) у відповідача виник обов`язок повернути позивачу кошти в сумі 2 761,73 доларів США.

Станом на дату подання позову в даній справі та прийняття даної постанови відповідачем не повернуто сплачену позивачем за Контрактом суму попередньої оплати у розмірі 2 761,73 доларів США.

Враховуючи це, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача основного боргу, оскільки строк виконання зобов`язання з їх повернення є таким, що настав.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 212,46 доларів США за період з 09.06.2021 до 31.12.2023.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сплата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредитору.

Правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити кошти) відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися, зокрема, 3% річних на підставі частини 2 статті 625 цього Кодексу.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Оскільки претензія позивача була направлена відповідачу 15.08.2023, тому відповідач був зобов`язаний сплатити борг позивачу не пізніше 22.08.2023, а отже прострочення виконання відповідачем зобов`язання щодо повернення попередньої оплати настало 23.08.2023, а не з 09.06.2021, як стверджував представник позивача.

Здійснивши арифметично вірний перерахунок сум заявлених трьох процентів річних від суми 2 761,73 доларів США за період з 23.08.2023 по 31.12.2023, суд зазначає, що їх розмір становить 29,74 доларів США, які й підлягають стягненню з відповідача.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 182,72 доларів США (212,46 доларів США - 29,74 доларів США) заявлені безпідставно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви відхилення доводів апеляційної скарги відповідача

Скаржник в апеляційній скарзі посилається на настання для нього у спірних правовідносинах форс-мажорних обставин, які завадили товариству повернути своєчасно кошти попередньої оплати, а саме - введення воєнного стану та наявність мораторію на здійснення валютних платежів згідно з постановою Національного банку України від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану».

Так, відповідач наголошує, що укладаючи 20.05.2021 Контракт сторони розуміли можливі ризики виконання його умов. 23.02.2022, укладаючи додаткову угоду №1, сторони засвідчили наявність боргу постачальника в сумі 2 761,73 доларів США, який для закриття Контракту має бути повернутий позивачу. Відповідач наголошує, що планував невідкладно оплатити борг у розмірі 2 761,73 доларів США після укладення додаткової угоди №1, однак з 24.02.2022 росія розпочала відкриту агресію проти держави Україна, що стало форс-мажором при виконанні зазначеного Контракту.

При цьому на підтвердження існування форс-мажорних обставин скаржник посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1.

Оцінюючи вказані доводи скаржника, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 09.05.2025.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини (військову агресію проти України), повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України (далі, ТПП України) ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом із цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі, не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

За змістом пункту 6.1. Контракту у разі виникнення форс-мажорних обставин, які перешкоджають виконанню будь-якою зі сторін взятих на себе зобов`язань згідно з цим контрактом, жодна зі сторін не відповідає за невиконання своїх зобов`язань, протягом періоду дії форс-мажорних обставин.

Природні лиха, війни і бойові дії будь-якого виду, блокади, ембарго, заборона експорту та імпорту, епідемії та інші обставини, що не залежать від жодної зі сторін, розглядаються як форс-мажорні обставини (пункт 6.2. Контракту).

Якщо форс-мажорні обставини діють протягом більше 90-та календарних днів, то будь-яка сторона має право розірвати цей Контракт (пункт 6.3. Контракту).

Кожна зі сторін повинна негайно, але не пізніше ніж протягом 10-ти днів, повідомити іншу сторону щодо початку або завершення дії форс-мажорних обставин та підтвердити це рекомендацією, складеною Торгово-промисловими палатами країн продавця або покупця відповідно (пункт 6.4. Контракту).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням таких принципів цивільного законодавства як добросовісність та розумність відповідач зобов`язаний був невідкладно повідомити позивача про неможливість виконання зобов`язань за Контрактом, у тому числі за додатковою угодою №1 до нього.

Однак, відповідачем не було дотримано порядку та строків, встановлених пунктом 6.4. Контракту, щодо повідомлення позивача про настання обставин непереборної сили та не надано доказів - сертифікату Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили за даним Контрактом або інших документів, що підтверджують неможливість виконання відповідачем своїх обов`язків з повернення попередньої оплати за Контрактом.

У матеріалах справи також відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про повне зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача у зв`язку із веденням воєнного стану та як наслідок виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань за Контрактом. При цьому колегія суддів враховує, що обов`язок з поставки товару на суму попередньої оплати настав ще 03.06.2021, тобто задовго до початку введення воєнного стану на території України, однак така поставка на суму 2 761,73 доларів США здійснена не була, кошти попередньої оплати у добровільному порядку відповідачем позивачу до дати введення воєнного стану повернуті не були.

З огляду на викладене суд констатує, що введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 та прийняття постанови НБУ «Про роботу банківської системи в період воєнного стану» № 18, якою встановлено ряд обмежень при здійснені валютних операцій, - не свідчить про автоматичне підтвердження настання форс-мажорних обставин для Державного підприємства. Означені обставини та дія для Державного підприємства обставин непереборної сили доводиться у відповідності до вимог закону, чого скаржником у даному випадку зроблено не було.

Крім того, апелянтом не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним вчинялись дії задля переведення спірних коштів позивачу, але дана трансакція була зупинена банком. Також відповідач не вчиняв жодних дій задля узгодження із позивачем можливості сплати таких коштів у національній валюті «гривні».

Поруч із цим, колегія суддів зазначає, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Нарахування ж у вигляді 3% річних, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою статтею 611 Цивільного кодексу України та статтею 217 Господарського кодексу України, тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 Цивільного кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням процентів річних від простроченої суми.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.

Щодо доводів скаржника про незаконність нарахування 3% річних на валютні зобов`язання, оскільки можливість індексації суми боргу розповсюджується тільки на зобов`язання у грошовій одиниці України, колегія суддів зазначає, що позивач у спірних правовідносинах не заявляє до стягнення з відповідача інфляційні втрати, а закон не забороняє нараховувати 3% річних на зобов`язання в іноземній валюті, що узгоджується із правовою позицією, наведеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та правильність рішення суду першої інстанції в даній справі, яким до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 2 761,73 доларів США боргу та 29,74 доларів США трьох процентів річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі в оскаржуваній частині обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2024 у справі №911/575/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

Матеріали справи №911/575/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

І.А. Іоннікова