ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. Справа№ 916/2001/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:

від позивача: Чугуєв А.С. на підставі договору

від відповідача-1: Чумаченко Д.О. на підставі ордера (в режимі відеоконференції)

від відповідача-2: Поліщук Н.В. - витяг з ЄДР

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Кривенка Сергія Олександровича та Фізичної особи-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року

у справі №916/2001/23 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича

до 1. Фізичної особи-підприємця Кривенка Сергія Олександровича

2. Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_1

про визнання заявки про реєстрацію знака на товари та послуги такою, що не відповідає умовам надання правової охорони, та визнання

недійсним та скасування рішення про реєстрацію знака на товари та послуги (торговельної марки)

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 позов задоволено частково; визнано недійсним рішення ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", яким затверджено висновок експертизи від 07.04.2023 №66295/ЗМ/23 за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 про реєстрацію торговельної марки від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23, стягнуто з відповідача-1 на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ФОП Кривенко С.О. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі.

Окрім цього, в апеляційній скарзі міститься клопотання про призначення у справі комплексної судової технічної експертизи та судової фізико-хімічної експертизи документів.

Крім того, не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ФОП Зарічанський А.А. також звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 в частині обґрунтування позову з підстав передбачених абзацом 3 пунктом 4 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (не реєструються як торговельні марки позначення, які відтворюють: назви відомих в Україні творів науки, літератури і мистецтва або цитати і персонажі з них, твори мистецтва та їх фрагменти без згоди власників авторського права або їх правонаступників), шляхом надання належної оцінки відповідним доказам у їх сукупності та взаємному зв`язку, та належного обґрунтування підстав задоволення позову у цій частині, а саме - відтворення у заявці відповідача-1 Кривенка С.О. № m202113302 від 02.06.2021 без згоди позивача Зарічанського А.А. первинного та похідного графічного твору - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1", виключні майнові права (авторське право) на які належать Зарічанському А.А. з 07.03.2014 та 07.05.2014 відповідно; змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 в частині обґрунтування позову з підстав передбачених абзацом 5 пункту 3 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" (не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з: комерційними найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до НОІВ заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг), шляхом надання належної оцінки відповідним доказам у їх сукупності та взаємному зв`язку, та належного обґрунтування підстав задоволення позову у цій частині, а саме - що на дату подання Кривенком С.О. заявки m202113302 від 02.06.2021, комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" для 43 класу Ніццької класифікації для послуг, складовою частиною якого є словесне позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" є тотожним з комерційним (фірмовим) найменуваннями "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке є відомим в Україні та належить Зарічанському А.А., який набув право на нього з 14.05.2019, до дати подання Кривенком С.О. заявки m202113302 від 02.06.2021; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі №916/2001/23 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо визнання заявки відовідача-1 Кривенка С.О №m202113302 від 02.06.2021 про реєстрацію торговельної марки - такою, що не відповідає умовам надання правової охорони, та у цій частині ухвалити нове рішення, яким позовну вимогу щодо визнання заявки відовідача-1 Кривенка С.О №m202113302 від 02.06.2021 про реєстрацію торговельної марки - такою, що не відповідає умовам надання правової охорони - задовольнити; змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі №916/2001/23 в частині обґрунтування не здійснення відповідачем-2 УКРНОІВІ належної перевірки комбінованого позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" за заявкою відповідача-1 Кривенка С.О. №202113302 від 02.06.2021, на відповідність умовам надання правової охорони, передбаченим п.1 ст.5, абз.6 п.2 ст.6, абз.5 п.3 ст.6, абз. 3 п.4 ст.6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг"; скасувати протокольну ухвалу від 27.02.2024 року та рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі №916/2001/23 в частині відмови у задоволенні клопотання від 18.12.2023 про постановлення окремої ухвали, та у цій частині ухвалити нове судове рішення, яким клопотання від 18.12.2023 про постановлення окремої ухвали - задовольнити; стягнути пропорційно з відовідача-1 Кривенка С.О та відповідача-2 УКРНОІВІ судові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалами суду від 17.06.2024 року відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами ФОП Кривенка С.О. та ФОП Зарічанського А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23, повернення даних апеляційних скарг або залишення їх без руху до надходження матеріалів справи до апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №916/2001/23.

04.07.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №916/2001/23/3657/24 від 02.07.2024 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду 15.07.2024 року колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Поляков Б.М. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Кривенка С.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та пояснень або заперечень з приводу клопотання скаржника про призначення у справі комплексної судової технічної експертизи та судової фізико-хімічної експертизи документів та призначено справу до розгляду на 22.08.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В свою чергу, позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача-1, серед іншого, просить відмовити у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у справі, а також залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

До дати судового засідання від відповідача-1 надійшли письмові пояснення на відзив позивача, а від відповідача-2 - письмові пояснення щодо клопотання скаржника про призначення судової експертизи у справі.

31.07.2024 року через систему "Електронний суд" від представника Кривенка С.О. адвоката Чумаченка Д.О. надійшла заява про проведення судового засідання 22.08.2024 року та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

15.08.2024 року через систему "Електронний суд" від Зарічанського А.А. надійшла заява про проведення судового засідання 22.08.2024 року в режимі відеоконференції за участю його повіреного (представника) Чугуєва А.С., проведення якого просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

Слід зазначити, що головуючий суддя Остапенко О.М. з 22.07.2024 року по 16.08.2024 року перебував у відпустці.

Після виходу головуючого судді Остапенка О.М. з відпустки та у зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. у відпустці та судді Полякова Б.М. у відрядженні, витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2024 для розгляду справи №916/2001/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Поліщук В.Ю., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 20.08.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №916/2001/23 за апеляційною скаргою ФОП Кривенка С.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року, задоволено заяву ФОП Зарічанського А.А. та призначено проведення судового засідання 22.08.2024 року за участю його повіреного (представника) в режимі відеоконференції. У задоволенні заяви представника ФОП Кривенка С.О. адвоката Чумаченка Д.О про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено.

Іншою ухвалою суду від 20.08.2024 колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Поліщук В.Ю., Доманська М.Л. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Зарічанського А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 у справі №916/2001/23, об`єднано в одне апеляційне провадження для спільного розгляду вказану апеляційну скаргу з раніше поданою та прийнятою до провадження апеляційною скаргою ФОП Кривенка С.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23, запропоновано сторонам подати відзив на дану апеляційну скаргу та призначено судове засідання на 22.08.2024 року за участю повноважених представників сторін.

Ухвалою суду від 22.08.2024 розгляд справи відкладено на 26.09.2024 на підставі положень ст. 216 ГПК України.

29.08.2024 року через систему "Електронний суд" від представника Кривенка С.О. адвоката Чумаченка Д.О. надійшла заява про проведення судового засідання 26.09.2024 року та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів.

У поданих через систему "Електронний суд" відзивах на апеляційну скаргу Зарічанського А.А. відповідачі просять залишити її без задоволення.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року заяву представника Кривенка С.О. адвоката Чумаченка Д.О. про участь в судовому засіданні 26.09.2024 та всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено; проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції.

Судове засідання, призначене на 26.09.2024 року, не відбулось у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги у місті Києві.

Після усунення обставин, що зумовили неможливість розгляду справи, ухвалою суду від 26.09.2024 року розгляд справи №916/2001/23 призначено на 14.11.2024 в режимі відеоконференції за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку зі звільненням судді Поліщука В.Ю. у відставку витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2024 року для розгляду справи №916/2001/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Доманська М.Л., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 13.11.2024 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №916/2001/23 за апеляційними скаргами ФОП Кривенка С.О. і ФОП Зарічанського А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року.

У судовому засіданні 14.11.2024 протокольною ухвалою оголошено перерву у справі до 12.12.2024 року.

Судове засідання, призначене на 12.12.2024 року, не відбулось у зв`язку із перебуванням головуючого судді Остапенка О.М. у відпустці.

Після виходу головуючого судді Остапенка О.М. з відпустки та у зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2024 року для розгляду справи №916/2001/23 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 16.12.2025 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №916/2001/23 за апеляційними скаргами ФОП Кривенка С.О. та ФОП Зарічанського А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року та призначено її до розгляду на 27.02.2025 року в режимі відеоконференції за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання від позивача та його представника надійшли ідентичні за змістом заяви про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Кривенка С.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 на підставі п.2 ч.1 ст.264 ГПК України, оскільки вказану апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати.

В судове засідання 27.02.2025 року з`явились представники сторін.

Розглянувши в судовому засіданні заяви позивача про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ФОП Кривенка С.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 з наведених у них мотивів та заслухавши позиції присутніх учасників провадження у справі з цього приводу, колегією суддів відмовлено у їх задоволенні, про що постановлено відповідну ухвалу від 27.02.2025 року.

Крім того, оскільки представник відповідача-1 заявлене ним клопотання про призначення у справі комплексної судової технічної експертизи та судової фізико-хімічної експертизи документів не підтримав, колегією суддів залишено таке клопотання без розгляду, про що в судовому засіданні було постановлено відповідну ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання в порядку ч.5 ст. 233 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги відповідача-1 заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні в режимі відеоконференції вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги відповідача-1 підтримав, просив її задовольнити. Проти доводів апеляційної скарги позивача заперечував, просив залишити її без задоволення.

27.02.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційних скарг слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.06.2021 Кривенко С.О. (відповідач-1) звернувся до ДП "Український інститут інтелектуальної власності" із заявою про державну реєстрацію торговельної марки (комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1"), номер заявки m202113302, для послуг 43 класу Міжнародної класифікації класів товарів і послуг (далі - МКТП): послуги готелів, послуги барів, послуги кафе, послуги ресторанів, послуги туристичних баз.

Відповідно до висновку експертизи за заявкою вих. №66295/ЗМ/23 від 07.04.2023 заявка №m202113302 відповідає умовам надання правової охорони відносно усього переліку товарів і послуг.

Судом встановлено, що рішенням Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (відповідач-2) від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23 затверджено висновок експертизи №66295/ЗМ/23 від 07.04.2023 за заявкою на торговельну марку №m202113302, а також вирішено зареєструвати торговельну марку для всіх зазначених у заявці товарів і послуг.

29.06.2021 року Зарічанський А.А. звернувся до Державного підприємства "Український інститут інтелектуальної власності" із заявою про державну реєстрацію торговельної марки (словесне позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1"), номер заявки m202115612, для послуг 43 класу МКТП.

Відповідно до попереднього висновку експертизи №72367/ЗМ/23 від 17.04.2023, за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно зі ст.10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та відповідно до п. 4.5.1. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг» є підстави вважати, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони (п. 1 статті 5, стаття 6 Закону) відносно усього переліку товарів і/або послуг, оскільки заявлене словесне позначення є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим позначенням "ІНФОРМАЦІЯ_1" (заявка №m202113302 від 02.06.2021), раніше поданим на реєстрацію Кривенком С.О. щодо таких самих і споріднених послуг.

У травні 2023 року ФОП Зарічанський А.А. звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до ФОП Кривенка С.О. та ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", в якому зазначив, що він, як відомий ресторатор, та ОСОБА_1 (третя особа) у співавторстві створили первинний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" для позначення та індивідуалізації майбутнього ресторану, пляжно-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", який було виражено у формі графічного твору на папері, та у подальшому на підставі договору від 19.03.2014 з ОСОБА_4 останнім було створено за замовленням похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній (цифровій) формі, всі виключні майнові права на який набув позивач.

Позивачем також зазначено, що 06.06.2019 було анонсовано відкриття пляжно-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" шляхом публікації на сторінці ресторану в соціальній мережі Instagram (yacht-rest-odessa), де в подальшому також було зазначено, що даний пляжний комплекс, прибережний парк створений сім`єю ОСОБА_1 .

Відтак, позивач вважає, що словесне позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" ресторану, пляжно-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" є об`єктом інтелектуальної власності - комерційним найменуванням, що належить позивачу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що рішення відповідача-2 про реєстрацію за відповідачем-1 торговельної марки ("ІНФОРМАЦІЯ_1") за заявкою №m202113302 порушує права позивача та є незаконним, оскільки при проведенні кваліфікаційної експертизи заявки відповідача-1 були наявні підстави для відмови в наданні заявленого на реєстрацію позначення правової охорони, зокрема:

- заявлене позначення може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги ресторану, пляжно-розважального комплексу;

- на дату подання відповідачем-1 заявки комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1", складовою частиною якого є словесне позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1", є тотожним з відомим комерційним (фірмовим) найменуванням "ІНФОРМАЦІЯ_1", майнове право інтелектуальної власності на яке належить позивачу, яке останній набув до дати подання заявки відповідачем-1;

- комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" повністю відтворює похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній (цифровій) формі, виключні майнові права на який належать позивачу, що є відомим в Україні (з урахуванням в тому числі доводів, викладених у відповіді на відзив, що подана 19.03.2024).

За наведених обставин, позивач у поданому позові просив суд: (1) визнати комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1", заявлене у заявці №m202113302 від 02.06.2021 про реєстрацію знака для товарів і послуг (торговельної марки) таким, що не відповідає умовам надання правової охорони; (2) визнати незаконним та скасувати рішення ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" від 07.04.2023 №66295/ЗМ/23 про реєстрацію знака для товарів і послуг (торговельної марки) за заявкою №m202113302 від 02.06.2021.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2001/23 за правилами загального позовного провадження; залучено до участі у справі Зарічанську І.Л. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.08.2023, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду, справу №916/2001/23 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

За наслідками розгляду заявлених вимог рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 позов задоволено частково; визнано недійсним рішення ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", яким затверджено висновок експертизи від 07.04.2023 №66295/ЗМ/23 за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 про реєстрацію торговельної марки від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23, стягнуто з відповідача-1 на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позначення за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послугу, зокрема, щодо особи позивача, що, в свою чергу, підпадає під критерії відмови в наданні правової охорони, а тому, з метою відновлення порушеного права позивача, застосував ефективний спосіб захисту, тобто такий, що відповідає змісту відповідного права та характеру його порушення у господарських правовідносинах, шляхом визнання недійсним рішення відповідача-2, яким затверджено висновок експертизи від 07.04.2023 №66295/ЗМ/23 за заявкою №m202113302 від 02.06.2021, про реєстрацію торговельної марки від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23. При цьому, у задоволенні позовної вимоги про визнання позначення таким, що не відповідає умовам надання правової охорони, судом відмовлено з огляду на неефективний спосіб захисту, оскільки вказаний факт, по суті, є обставиною, якою обґрунтована інша вимога.

Як позивач так і відповідач-1 з даним рішенням суду не погоджуються та в поданих апеляційних скаргах посилаються на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаного судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду та не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 21.10.2015 року у справі №3-649гс15.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про охорону прав на знак для товарів і послуг" у відповідній редакції особа, яка бажає одержати свідоцтво, подає до НОІВ заявку.

Відповідно до ст. 10 зазначеного закону експертиза заявки складається з формальної експертизи та кваліфікаційної експертизи (експертизи по суті) і проводиться НОІВ відповідно до цього Закону та правил, встановлених на його основі центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності.

Кінцеві результати експертизи заявки, що не вважається відкликаною або не відкликана, чи торговельної марки за міжнародною реєстрацією відображаються в обґрунтованому висновку експертизи, що набирає чинності з дня затвердження його НОІВ.

На підставі такого висновку за заявкою НОІВ приймає рішення про реєстрацію торговельної марки для всіх зазначених у заявці товарів і послуг або про відмову в реєстрації торговельної марки для всіх зазначених у заявці товарів і послуг, або про реєстрацію торговельної марки щодо частини зазначених у заявці товарів і послуг та відмову в реєстрації торговельної марки для іншої частини зазначених у заявці товарів і послуг. Рішення НОІВ за заявкою надсилається заявнику.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (відповідач-2) від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23 затверджено висновок експертизи №66295/ЗМ/23 від 07.04.2023 за заявкою на торговельну марку №m202113302, а також вирішено зареєструвати торговельну марку для всіх зазначених у заявці товарів і послуг.

В той же час, як встановлено судом, 29.06.2021 року Зарічанський А.А. звернувся до ДП "Український інститут інтелектуальної власності" із заявою про державну реєстрацію торговельної марки (словесне позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1"), номер заявки m202115612, для послуг 43 класу МКТП.

Відповідно до попереднього висновку експертизи №72367/ЗМ/23 від 17.04.2023, за результатами кваліфікаційної експертизи, проведеної згідно зі ст.10 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" та відповідно до п. 4.5.1. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг» є підстави вважати, що заявлене позначення не відповідає умовам надання правової охорони (п. 1 статті 5, стаття 6 Закону) відносно усього переліку товарів і/або послуг, оскільки заявлене словесне позначення є схожим настільки, що його можна сплутати з комбінованим позначенням "ІНФОРМАЦІЯ_1" (заявка №m202113302 від 02.06.2021), раніше поданим на реєстрацію Кривенком С.О. щодо таких самих і споріднених послуг.

Оскільки предметом позовних вимог є оскарження рішення, на підставі якого відповідачем-1 набуто відповідні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку (заявка №m202113302), що, за твердженням позивача, не відповідає умовам надання правової охорони як така, що відтворює/тотожна належними позивачу об`єктами інтелектуальної власності, а також може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, враховуючи, що наявність рішення про реєстрацію за відповідачем-1 торговельної марки (заявка №m202113302 ) є перешкодою для реєстрації за позивачем позначення за заявкою №m202115612, судова колегії погоджується з місцевим судом, що позивач належними та допустимими доказами довів існування у нього охоронюваного законом інтересу, а отже і наявність прав та підстав для звернення до суду з даним позовом.

При цьому, оскільки Зарічанський А.А. в даному спорі захищає свій майновий (комерційний) інтерес, пов`язаний з підприємницькою діяльністю, а Кривенко С.О. є фізичною особою-підприємцем, що подав на реєстрацію торговельну марку як об`єкт, що вирізняє товари і послуги певної особи, що, відповідно, за своєю суттю є елементом, пов`язаним саме зі здійсненням господарської діяльності, даний спір за своєю природою є таким, що відноситься до юрисдикції господарських судів, а тому правомірно подано та розглянуто господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ГК України, відносини, пов`язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються Господарським кодексом України та іншими законами.

До відносин, пов`язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами (ч. 2 ст. 154 ГК України).

Частиною 1 ст. 418 ЦК України визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об`єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 ГК України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, належать торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Відповідно до ст. 492 ЦК України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Право інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом у випадках і порядку, передбачених законом (ч. 1 ст. 157 ГК України).

Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 494 ЦК України).

Відповідно до п. 3 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" від 23.12.1993 постановлено, що відповідність знаків умовам їх реєстрації визначається згідно з законодавством, що діяло на дату подання заявки; свідоцтво України може бути визнано недійсним у разі невідповідності знака умовам його реєстрації, визначеним законодавством, що діяло на дату подання заявки.

Судом вірно встановлено, що датою подання відповідачем-1 заявки №m202113302 є 02.06.2021.

Оскільки відповідно до п. 1 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" права, що випливають із свідоцтва, діють від дати подання заявки, то відповідність торговельних марок умовам надання правової охорони має розглядатися, виходячи із дати подання відповідачем-1 вказаної вище заявки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знак для товарів і послуг" (тут і далі - у редакції чинній на дату подання заявки відповідачем 1), згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону позначення, які зображують або імітують: державні герби, прапори та інші державні символи (емблеми); офіційні повні або скорочені назви держав чи міжнародні літерні коди держав; емблеми, скорочені або повні найменування міжнародних міжурядових організацій; офіційні контрольні, гарантійні та пробірні клейма, печатки; нагороди та інші відзнаки.

Такі позначення можуть бути включені до торговельної марки як елементи, що не охороняються, якщо на це є згода відповідного компетентного органу або їх власників. Компетентним органом з надання дозволу на використання в торговельній марці офіційної назви та міжнародного літерного коду держави Україна є колегіальний орган, утворений НОІВ.

Частиною 2 статті 6 зазначеного Закону встановлено, що згідно з цим Законом не можуть одержати правову охорону також позначення, які зокрема, є можуть ввести в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу.

Частиною 3 статті 6 зазначеного Закону встановлено, що не можуть бути зареєстровані як торговельні марки позначення, які на дату подання заявки або якщо заявлено пріоритет, то на дату пріоритету є тотожними або схожими настільки, що їх можна сплутати, зокрема, асоціювати з комерційними найменуваннями, що відомі в Україні і належать іншим особам, які одержали право на них до дати подання до НОІВ заявки щодо таких же або споріднених з ними товарів і послуг.

Частиною 4 статті 6 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" передбачено, що не реєструються як торговельні марки позначення, які відтворюють, зокрема, назви відомих в Україні творів науки, літератури і мистецтва або цитати і персонажі з них, твори мистецтва та їх фрагменти без згоди власників авторського права або їх правонаступників.

Оскільки позивач вказує про невідповідність позначення за заявкою №m202113302 умовам надання правової охорони, як такого, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, як такого, що є тотожним з відомим в Україні комерційним (фірмовим) найменуванням "ІНФОРМАЦІЯ_1", майнове право інтелектуальної власності на яке належало позивачу до дати подання заявки відповідачем-1, та як такого, що повністю відтворює похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній (цифровій) формі, виключні майнові права на який належать позивачу, до предмету доказування входять вказані обставини.

Щодо доводів позивача про те, що позначення за заявкою m202113302 може ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4.3.1.9. Правил складання, подання та розгляду заявки на видачу свідоцтва України на знак для товарів і послуг до позначень, що є оманливими або такими, що можуть ввести в оману щодо товару, послуги або особи, яка виробляє товар або надає послугу, відносяться позначення, які породжують у свідомості споживача асоціації, пов`язані з певною якістю, географічним походженням товарів або послуг з певним виробником, які насправді не відповідають дійсності. Позначення може бути визнане оманливим або таким, що здатне вводити в оману, коли є очевидним, що воно в процесі використання як знака не виключає небезпеку введення в оману споживача.

Так, на підтвердження власної позиції щодо можливості введення позначення в оману позивачем подано суду висновок експертів №50/02/12-2024 за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, складеного 29.03.2024 року судовими експертами Дорошенком О.Ф. та Мінченко Н.В.

Відповідно до даного висновку, судові експерти дійшли висновку, що комбіноване позначення "ІНФОРМАЦІЯ_1" за заявкою m202113302 від 02.06.2021 року може ввести в оману щодо особи, яка надає послугу, а саме здійснює діяльність ресторану, пляжно-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1".

За змістом ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом, також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

За змістом ст. 101 ГПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

При цьому, згідно зі ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до частин першої та другої статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За ч. 1 ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Разом з тим, суд враховує, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 104 ГПК України).

Висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом статті 86 ГПК України. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 зі справи №910/21067/17.

Оцінюючи висновок, складений судовими експертами Дорошенком О.Ф. та Мінченко Н.В. в частині питання можливості спірного позначення ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, суд враховує таке.

Досліджуючи можливість спірного позначення ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, судові експерти зазначили, що "введення в оману споживачів стосовно виробника товарів" є у тому числі наслідком сплутування споживачем товарів різних виробників зокрема через використання ними тотожних або схожих настільки, що їх можна сплутати, позначень. Небезпека введення споживача в оману щодо позначення не містить у собі прямих неправдивих вказівок на певного виробника (оманливе позначення), однак, може побічно вказувати на певну особу, внаслідок того, що воно є тотожним чи схожим настільки, що його можна сплутати, з комерційними позначеннями, пов`язаними з іншими виробниками (надавачами), вже відомими споживачу як виробники (надавачі) таких самих або споріднених товарів (послуг). Таким чином, здатність позначення вводити в оману споживачів визначається на основі дослідження як елементів самого позначення, так і внаслідок використання тотожних чи схожих позначень різними особами для споріднених товарів чи послуг.

За проведеним дослідженням експерти зазначили, що зображення позначень за заявкою №m202113302 та логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" позивача, за виключенням двох композицій, повністю збігаються за складом композиційних елементів, їх взаємним розташуванням, характером виконання елементів, характером виконання всієї композиції разом - елементи знаходяться у певній пропорції та мають фіксоване розташування відносно один одного, кольоровою гамою, та за всіма характерними рисами зображень, зокрема, використання зображень крапель води та штрихах літер.

Отже, комбіноване позначення за заявкою m202113302, за висновками експертів, повторює логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" (за виключенням зображень двох частин твору), а отже, відтворює його.

При цьому, експертами зазначено також те, що логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" асоціюється з певними особами - Зарічанським А.А. та ОСОБА_1 (родиною ОСОБА_1 ), та відкритим ними ресторанним комплексом "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Таким чином, експерти зазначили, що поява на ринку таких самих або споріднених послуг (ресторанного комплексу), при наданні яких використовується позначення, яке копіює, відтворює логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1", може породжувати у свідомості споживачів асоціації з певною особою, яка надає послуги, що насправді не відповідають дійсності.

Досліджуючи висновок експертів зокрема в зазначеній частині щодо відповіді стосовно оманливості знаку, суд зазначає, що такий висновок складено атестованими судовими експертами Дорошенком О.Ф. та Мінченко Н.В., відповідь на вказане питання є обґрунтованою та такою, що узгоджується з іншими матеріалами справи, у висновку вказано, що він підготовлений для подання до суду, а експерти повідомлені про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Крім того, вказаний висновок містить докладний опис проведених експертами досліджень, зроблені у результаті ним висновок та відповідь на питання, поставлене експерту, щодо можливості позначення ввести в оману щодо особи, яка надає послуги, обґрунтоване, даний висновок складений у порядку, визначеному законодавством, а тому приймається судом в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст.76, 77 ГПК України, зокрема в частині відповіді на питання щодо можливості позначення ввести в оману щодо особи, яка надає послуги.

Будь-яких істотних порушень положень законодавства, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, та методології при складенні такого висновку, які б вплинули на правильність, повноту та обґрунтованість висновків контексті зазначеного вище питання, судом не встановлено, належних доказів на підтвердження якихось порушень не надано.

Крім того, наявність асоціацій та пов`язаностей логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" саме з особою позивача як ресторатора підтверджується наявними у справі доказами.

За вказаних вище обставин Висновок експертів №50/02/12-2024 від 29.03.2024 на поставлене питання відповідає вимогам ГПК України, заслуговує на увагу суду і не викликає сумніву у його правильності, оскільки висновок надано в межах компетенції експертів, ґрунтується на методичних рекомендаціях та результатах дослідження матеріалів справи, висновок чіткий, логічний, послідовний і відповідає фактичним даним справи, а також не був спростований сторонами більш вірогідними, належними і допустимими доказами у справі, як наслідок підлягає врахуванню судом під час прийняття рішення по суті спору.

Вказані вище обставини, встановлені судом, спростовують твердження скаржника ФОП Кривенка С.О., викладені в якого апеляційній скарзі, щодо необґрунтованості Висновку експертів №50/02/12-2024 від 29.03.2024 року.

Більш того, відповідач-1 не звертався до суду з відповідним клопотанням про призначення у справі судової експертизи щодо зазначеного вище питання.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позначення за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послугу, зокрема, щодо особи позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1, зокрема, в частині того, що він був діловим партнером позивача та фактично створив ресторанно-розважальний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1", здійснюючи безпосередню господарську діяльність у зазначеному комплексі, не оцінюються судом, оскільки самі по собі такі доводи не спроможні спростувати встановлену судом на підставі поданих доказів обставину, щодо того, що логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" асоціюється з певними особами - Зарічанським А.А. та ОСОБА_1 (родиною ОСОБА_1 ), та відкритим ними ресторанним комплексом "ІНФОРМАЦІЯ_1", та, відповідно, такі доводи не спроможні спростувати висновки щодо можливості позначення відповідача-1 ввести в оману щодо особи, яка надає послуги.

Щодо доводів позивача про тотожність спірного позначення з комерційним найменуванням позивача "ІНФОРМАЦІЯ_1", що є відомим в Україні, суд зазначає таке.

До об`єктів права інтелектуальної власності, визначених ст. 420 ЦК України належать, в т.ч. комерційні (фірмові) найменування.

Відповідно до ст. 489 ЦК України правова охорона надається комерційному найменуванню, якщо воно дає можливість вирізнити одну особу з-поміж інших та не вводить в оману споживачів щодо справжньої її діяльності.

Право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов`язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне найменування частиною торговельної марки. Відомості про комерційне найменування можуть вноситися до реєстрів, порядок ведення яких встановлюється законом.

Особи можуть мати однакові комерційні найменування, якщо це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та (або) реалізовують, та послуг, які ними надаються.

За приписами ч. 3 ст. 159 ГК України правовій охороні підлягає як повне, так і скорочене комерційне найменування суб`єкта господарювання, якщо воно фактично використовується ним у господарському обігу.

З огляду на приписи вищезазначеного законодавства, правова охорона надається комерційному найменуванню за умов якщо: по-перше, комерційне найменування дає можливість вирізнити одну юридичну особу з-поміж інших; по-друге, комерційне найменування не вводить в оману споживачів щодо справжньої діяльності такої юридичної особи; при цьому, комерційне найменування повинно фактично бути використаним у господарському обороті.

Як зазначає позивач, йому належить відоме в Україні комерційне (фірмове) найменування "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке він набув до дати подання заявки відповідачем-1.

На підтвердження вказаних обставин позивач, зокрема, посилається на: відомості з офіційного веб-сайту ТОВ "Блек Сі Рів`єра", з яким позивач уклав договір оренди нерухомого майна для розміщення комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", де серед новин 14.05.2019 вказано про відкриття ресторанного комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" від рестораторів Інари та Андрія Зарічанських ; відомості зі сторінки ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_1" в соціальній мережі Instagram; інформація про кількість відгуків від реальних користувачів про ресторан, пляжний-розважальний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" на сайті Google, а саме 3 585 ; зображення маркеру розташування ресторану, пляжного-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" на карті з словесним позначенням - "Ресторан "ІНФОРМАЦІЯ_1" та з гіперпосиланням на інтерактивну карту Google Maps; пляжного-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" у всесвітній соціальній мережі Facebook, кількість підписників на зазначену сторінку складає - 3 200 осіб (за даними мережі), при цьому 2 800 осіб відмітили "Подобається" (за даними мережі); видання "Гордон", на платформі Youtube тощо.

Відтак, позивач вважає, що інформація про Зарічанського А.А. , як засновника ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_1", комерційне (фірмове) найменування "ІНФОРМАЦІЯ_1" з 14.05.2019 (дата першого використання на сайті ТОВ "БЛЕК СІ РІВ`ЄРА", https://blacksea-riviera.com/) та Логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" з 06.06.2019 (дата першого відтворення у соціальній мережі Іnstagram, у веб-сторінці ресторану, пляжного-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1") до дати подачі відповідачем-1 заявки №m202113302 від 02.06.2021, стало доступно до необмеженого кола користувачів, з яким ознайомилась необмежена кількості осіб, як з України, так і всесвіту.

В той же час, суд зауважує, що підставою для відмови в наданні правової охорони позначенню зокрема через тотожність з комерційний найменуванням є, в тому числі, факт відомості такого комерційного найменування в Україні, а тому позивач, заявляючи таку підставу позову, повинен окрім того, що довести належність йому комерційного найменування станом на дату подання заявки за відповідного позначення, ще й довести належними і допустимими доказами відомість такого комерційного (фірмового) найменування в Україні.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів, які б були спроможними підтвердити наявність у позивача відомого в Україні комерційного найменування "ІНФОРМАЦІЯ_1" станом на 02.06.2021, як-от відповідних результатів соціального опитування у різних областях України, відповідних значних в контексті території України охоплень (переглядів сторінок в Інтернет мережі тощо), висновків судових експертів та ін., натомість подані позивачем докази щодо необмеженої, як він зазначає, кількості переглядів, не здатні підтвердити зазначені обставини, існування яких є необхідним для висновку про обґрунтованість підстав позову в цій частині, оскільки в даному разі повинні мати місце дані із чіткими цифрами щодо кількості обізнаних людей про відповідне комерційне найменування, на підставі яких можна зробити висновок про наявність підстав вважати таке комерційне найменування відомим в Україні.

Відтак, судова колегія вважає необґрунтованим твердження позивача про тотожність позначення за заявкою №m202113302 з комерційним найменуванням позивача "ІНФОРМАЦІЯ_1", що є відомим в Україні.

Вказані вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги Зарічанського А.А. в частині того, що судом першої інстанції не надано оцінки доказами у справі у їх сукупності на підтвердження обставини відомості комерційного (фірмового) найменування "ІНФОРМАЦІЯ_1", як наслідок підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення в цій частині відсутні.

Щодо доводів позивача про те, що позначення відповідача відтворює похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній (цифровій) формі, виключні майнові права на який належать позивачу, який є відомим в Україні, суд зазначає таке.

На підтвердження зазначених обставин позивач посилається, зокрема, на те, що він як відомий ресторатор та ОСОБА_1 (третя особа) у співавторстві створили первинний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" для позначення та індивідуалізації майбутнього ресторану, пляжно-розважального комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", який було виражено у формі графічного твору на папері, та у подальшому на підставі договору від 19.03.2014 з ОСОБА_4 останнім було створено за замовленням похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній (цифровій) формі, всі виключні майнові права на який набув позивач.

Відповідно до договору про створення за замовленням похідного графічного твору - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній формі від 19.03.2014, сторонами якого зазначено Зарічанського А.А. як замовника та ОСОБА_4 як автора, замовник доручає, а автор приймає на себе виконання замовлення по створенню похідного графічного твору - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній формі; на виконання замовлення замовник надає автору копію первинного графічного твору, виконаного на папері; автор на основі наданого замовником первинного графічного твору та технічного завдання створює похідний графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній формі, придатний для введення замовником в цивільний обіг, використання замовником в рекламі, поліграфічній продукції, фірмовій продукції, веб-сайтах тощо.

До позову долучено копію акту приймання-передачі похідного графічного твору - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" в електронній формі від 05.06.2019, додатком до якого є зображення відповідного логотипу.

Крім того, на підтвердження доводів щодо відомості графічного твору - логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1" позивач надав висновок експертів №50/02/12-2024 за результатами проведення комісійної експертизи у сфері інтелектуальної власності, складений 29.03.2024 року судовими експертами Дорошенком О.Ф. та Мінченко Н.В., відповідно до якого експерти, зокрема, дійшли висновку, що графічний твір - логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" був відомим в Україні до дати подачі заявки №m202113302 від 02.06.2021.

Разом з тим, оскільки у судового експерта Дорошенка О.Ф., який поряд з експертом Мінченко Н.В. підписав висновок, який включає відповіді, зокрема, на питання, що стосуються графічного твору як об`єкта авторського права, відсутнє право на проведення досліджень, пов`язаних з об`єктами авторського права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено обставин щодо відомості графічного твору, в тому числі обставин щодо відтворення у спірному позначенні відомого в України графічного твору, належного позивачу.

Встановлені судом обставини справи спростовують доводи позивача в його апеляційній скарзі щодо належності і достовірності висновку експертів з наведеного питання та, як наслідок, необхідності зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення в цій частині

Відповідач-1, як у запереченнях на позов, так і в апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що посилання позивача, що назва проекту "ІНФОРМАЦІЯ_1" була придумана ним у 2014 році, ґрунтується на підроблених ним документах та про те, що спірний логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1" передано засобами мобільного додатку Viber у власність відповідача-1 його автором - ОСОБА_8 .

Разом з тим, доводи відповідача-1 в цій частині зокрема зводяться до належності йому відповідних авторських прав на логотип "ІНФОРМАЦІЯ_1", водночас в межах даного спору суд не оцінює доводи та подані докази відповідача-1 в цій частині, з огляду на те, що суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявленої ним підстави позову щодо відтворення у спірному позначенні за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 відомого в України графічного твору - логотипу "ІНФОРМАЦІЯ_1", належного позивачу.

Водночас, з огляду на висновки суду, що позначення за заявкою m202113302 від 02.06.2021 є таким, що може ввести в оману щодо особи, яка надає послугу, зокрема, щодо особи позивача, вказане позначення підпадає під критерії відмови в наданні правової охорони.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" набуття права на торговельну марку засвідчується свідоцтвом.

При цьому, відповідно до ст. 19 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" свідоцтво може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі:

а) невідповідності зареєстрованої торговельної марки умовам надання правової охорони;

б) наявності у свідоцтві елементів зображення торговельної марки та переліку товарів і послуг, яких не було у поданій заявці;

в) видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Свідоцтво або його частина, визнані недійсними, вважаються такими, що не набрали чинності з дати, наступної за датою подання заявки.

Як встановлено судом, відповідно до висновку експертизи за заявкою вих. №66295/ЗМ/23 від 07.04.2023, заявка №m202113302 відповідає умовам надання правової охорони відносно усього переліку товарів і послуг.

Рішенням ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23 затверджено висновок експертизи №66295/ЗМ/23 від 07.04.2023 за заявкою на торговельну марку m202113302, а також вирішено зареєструвати торговельну марку для всіх зазначених у заявці товарів і послуг.

Статтею 20 ГК України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів.

Частиною 2 статті 5 ГПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі №916/3156/17.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

З огляду на те, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.05.2023 року у справі №916/1817/23 частково задоволено заяву ФОП Зарічанського А.А. про забезпечення позову до подання позову та заборонено ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" здійснювати державну реєстрацію торговельної марки та публікацію за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 року, зважаючи на те, що відповідач-2 не видав відповідне свідоцтва з урахуванням вказаної ухвали суду, враховуючи, що позивач довів наявність у нього порушеного права, з метою відновлення порушеного права останнього суд першої інстанції обґрунтовано застосував ефективний спосіб захисту, тобто такий, що відповідає змісту відповідного права та характеру його порушення у господарських правовідносинах, шляхом визнання недійсним рішення Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", яким затверджено висновок експертизи від 07.04.2023 №66295/ЗМ/23 за заявкою №m202113302 від 02.06.2021, про реєстрацію торговельної марки від 10.04.2023 №67145/ЗМ/23.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що вимога про визнання позначення таким, що не відповідає умовам надання правової охорони є декларативним та, відповідно, неефективним способом захисту з огляду на те, що вказаний факт, по суті, є обставиною, якою обґрунтована інша вимога, а тому позов в цій частині правомірно було залишено без задоволення, відтак доводи апеляційної скарги позивача в цій частині підлягають відхиленню як безпідставні.

За наведених обставин, в даному випадку суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про часткове задоволення позову шляхом визнання недійсним рішення ДО "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", яким затверджено висновок експертизи від 07.04.2023 року №66295/ЗМ/23 за заявкою №m202113302 від 02.06.2021 року, про реєстрацію торговельної марки від 10.04.2023 року №67145/ЗМ/23.

Доводи апеляційної скарги ФОП Кривенка С.О. з приводу порушень судом першої інстанції норм процесуального права в частині неправомірної відмови у задоволенні його клопотання про призначення у справі комплексної судової технічної експертизи та судової фізико-хімічної експертизи документів колегією суддів відхиляються, оскільки відповідачем-1 не було надано належного обґрунтування наявності умов, існування яких в силу зазначених норм є необхідним для призначення експертизи.

Більш того, аналогічне клопотання, яке було додано скаржником до апеляційної скарги, представник відповідача-1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не підтримав, як наслідок, судова колегія не вбачає порушень судом першої інстанції.

З приводу заперечень позивача в апеляційній скарзі на протокольну ухвалу суду від 27.02.2024 року про відмову у задоволенні клопотання позивача про визнання подання відповідачем-1 зустрічного позову зловживанням процесуальними правами та клопотання про постановлення окремої ухвали суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Частинами 1, 2 статті 246 ГПК України визначено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором.

Окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, який повинен надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено (ч. 11 ст. 246 ГПК України).

Так, суд зазначає, що подання відповідачем-1 зустрічного позову у встановленому законодавством порядку є процесуальним правом сторони, що відповідає завданню господарського судочинства, у свою чергу, позивачем не доведено наявності в діях відповідача-1 обставин зловживання правами в розумінні приписів ст. 43 ГПК України, а відтак, судом першої інстанції правомірно відхилено відповідні доводи позивача, як необґрунтовані.

Більш того, судова колегія зазначає, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.02.2024 року, яка в апеляційному порядку не оскаружвалась та є чинною, закрито провадження у справі №916/2001/23 за зустрічним позовом ФОП Кривенка С.О. до ФОП Зарічанського А.А. та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а тому докази, якими обґрунтовувався даний зустрічний позов, та які на думку Зарічанського А.А. є підробленими та завідомо недостовірними, судом не досліджувались та правова оцінка їм не надавалась.

Крім того, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відтак, обставини щодо вчинення кримінальних правопорушень, про які зазначав позивач у відповідному клопотанні, мають з`ясовуватися в межах кримінального провадження №0000868 та не входять до предмета доказування в даній судовій справі.

Окрім наведеного, судова колегія звертає увагу скаржника (позивача), що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Більш того, суд не постановляє окремих ухвал за клопотаннями сторін (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20).

Вказані обставини у сукупності спростовують доводи позивача про наявність підстав для скасування протокольної ухвали суду від 27.02.2024.

З аналогічних мотивів суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання Зарічанського А.А., викладеного у відзиві на апеляційну скаргу Кривенка С.О., в частині визнання подання відповідачем-1 зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги на оскаржуване рішення, які обґрунтовані доказами, які на думку Зарічанського А.А. є підробленими та завідомо недостовірними, зловживанням процесуальними правами, постановлення окремої ухвали та стягнення з адвоката Чумаченка Д.О. штрафу.

В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржників щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права і неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Інші доводи скаржників судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не впливають на суть прийнятого судового рішення і не потребують детальної відповіді з огляду на прийняте судом рішення у справі.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для їх задоволення та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається.

Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у даній справі, такі апеляційні скарги залишаються без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Судові витрати скаржників, пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, зокрема судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, згідно ст.129 ГПК України, покладаються безпосередньо на самих скаржників.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Законом України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Кривенка Сергія Олександровича та Фізичної особи-підприємця Зарічанського Андрія Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2024 року у справі №916/2001/23 залишити без змін.

3.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4.Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови підписано 24.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков