ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2025 Справа № 917/188/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Хандлопекс", м. Львів

до Фізичної особи - підприємця Маренича Василя Івановича, м. Полтава

про стягнення 73596,92 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Хандлопекс" з позовом до Фізичної особи - підприємця Маренича Василя Івановича про стягнення 73 596,92 грн заборгованості за договором поставки № 400/20 від 24.04.2020, з якої 28 450,00 грн основного боргу, 28 490,71 грн 30% річних, 16 656,21 грн інфляційних втрат.

Ухвалою від 03.02.2025 суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема встановив відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (а.с. 31-32).

Ухвала від 03.02.2025 вважається врученою відповідачу 09.02.2025. Отже, останнім днем подачі суду відзиву на позов є 24.02.2025.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 (а.с. 27) цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т.М. за номером справи № 917/188/25.

Ухвалою від 03.02.2025 (а.с. 31-32) суд відкрив провадження у справі № 917/188/25, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвала від 03.02.2025 була вручена позивачу та представнику позивача 03.02.2025 о 15:13, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 03.02.2025 до електронного кабінету у системі "Електронний суд" (а.с. 33, 34).

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач не скористався правом зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами у судових справах, що передбачено ст. 6 ГПК України.

За даними, що вказані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 18.02.2002, у тому числі на цей час за адресою: м. Полтава, вул. Половки, буд. 93, кв.128.

Відповідно до рішення тридцять першої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 19 травня 2023 року вулиця Половки перейменована на вулицю Чумацький Шлях.

Ухвала від 03.02.2025 надсилалась відповідачу засобами поштового зв`язку на його адресу реєстрації, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 41).

Вказане поштове відправлення повернулося до суду, відповідно до довідки АТ "Укрпошта" Ф20 підстави невручення "адресат відсутній за вказаною адресою", дата повернення відправнику 09.02.2025 (а.с. 44).

Відповідно до статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" відомості до Єдиного державного реєстру про фізичну особу - підприємця, в тому числі щодо її місця знаходження, вносяться відповідно до інформації, наданої самою фізичною особою.

Вказане дає підстави вважати, що така адреса відповідача є актуальною, а відтак саме на особу, місцезнаходження якої визначено конкретною адресою, покладено обов`язок перевіряти надходження поштової кореспонденції. (така ж правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 910/2654/22).

Відповідач є фізичною особою - підприємцем, на яку відповідно до статті 4, частини першої, пункту 5 частини четвертої статті 9 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" покладено обов`язок зазначати достовірні дані щодо власного місцезнаходження, які відповідно до статті 10 зазначеного Закону вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок" та Правил надання послуг поштового зв`язку.

Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з частиною одинадцятою статті 242 ГПК України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Пунктом 81 Правил визначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка"), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.

Згідно з п. 104 Правил у разі неможливості вручення адресату (одержувачу) поштового відправлення, поштового переказу таке відправлення, переказ повертаються відправнику, крім випадків, якщо відправник під час оформлення поштового відправлення, поштового переказу визначив інший порядок розпорядження поштовим відправленням, поштовим переказом. Невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця. Протягом зазначеного строку відправник/адресат (одержувач) може звернутися до оператора поштового зв`язку щодо одержання такого поштового відправлення, коштів за таким поштовим переказом.

З вебсайту АТ "Укрпошта" (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode=) вбачається, що поштове відправлення копії ухвали суду від 03.02.2025 у справі № 917/188/25 за штрих-кодовим ідентифікатором 760 надійшло до точки видачі у м. Полтава 05.02.2025, повернуто за зворотною адресою 09.02.2025.

Отже, поштове відправлення копії ухвали суду від 03.02.2025 у справі № 917/188/25 перебувало у відділенні поштового зв`язку 4 дні. А тому відповідач мав достатньо часу для отримання поштової кореспонденції, що надійшла на його адресу від суду.

У постанові Верховного Суду від 30.03.2023 у справі № 910/2654/22 викладено висновок, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у низці постанов, а саме від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17, від 07.09.2022 у справі № 910/10569/21, від 01.03.2023 у справі № 910/18543/21 тощо.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20 тощо).

Верховний Суд зауважує, що неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 41), зазначена адреса електронної пошти відповідача ().

Ухвала від 03.02.2025 була направлена відповідачу на його електронну адресу , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 24.02.2025 (а.с. 43).

Іншої адреси для листування відповідач суду не повідомляв та матеріали справи її не містять.

Отже, ухвала від 03.02.2025 вважається врученою відповідачу в установленому порядку.

За приписами ч. 1 ст. 9 ГПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень функціонує в межах Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З інформації на офіційному веб-сайті Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала Господарського суду Полтавської від 03.02.2025 у справі № 917/188/25 оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень, до неї надано загальний доступ 04.02.2025 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124861666), а отже відповідач мав можливість ознайомитися з текстом цієї ухвали.

Відповідач також не скористався правом зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами у судових справах, що передбачено ст.6 ГПК України.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На офіційному сайті Судової влади України 06.02.2025 суд розмістив відповідне оголошення про розгляд цієї справи (а.с. 35).

Отже, суд вчинив всі дії, передбачені ГПК України, для повідомлення відповідача про розгляд цієї справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хандлопекс" (далі - Постачальник, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Мареничем Василем Івановичем (далі - Покупець, відповідач) укладено договір поставки № 400/20 від 24.04.2020 (далі - Договір, а.с. 11).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар відповідно до рахунків та накладних, що є невід`ємними частинами даного договору.

За п. 3.1. Договору на кожну поставку Постачальник виставляє окремий рахунок, у якому вказується асортимент, кількість та ціна товару.

Поставка товару проводиться зі складу Постачальника в кількості, асортименті та за ціною що відповідає накладній. Поставка товару може здійснюватися шляхом залучення Постачальником посередників («Нова пошта», «Інтайм», «Автолюкс», «САТ» та ін.) (п. 3.3 Договору).

За п. 3.5 Договору зобов`язання Постачальника з поставки вважається виконаним з моменту передачі товару зі складу постачальника безпосередньо Покупцю чи перевізнику.

Згідно з п. 4.1 Договору Покупець зобов`язаний оплатити вартість поставленого товару вказану у накладній у повному обсязі у строки визначені п.4.2. цього Договору.

Відповідно до положень п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника: - 100% попередньої оплати.

За п. 7.7, 7.8 Договору цій Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині виконання грошових зобов`язань - до повного їх виконання. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору за один місяць до закінчення його дії, він щороку вважається продовженим на кожний наступний рік на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Договір скріплений підписами уповноважених осіб Постачальника та Покупця, завірений печатками сторін.

Доказів оспорювання зазначеного Договору, його розірвання матеріали справи не містять.

На виконання умов Договору позивач за період з 13.01.2022 року по 24.01.2022 року поставив відповідачу товар (шини) на загальну суму 58 450,00 грн, зокрема:

- за видатковою накладною № 217 від 13.01.2022 на суму 38 600,00 грн (а.с. 12),

- за видатковою накладною № 272 від 24.01.2022 на суму 19 850,00 грн (а.с. 12, зворот).

Відповідно до умов п. 3.5 Договору товар за вказаними накладними був переданий перевізнику «Нова пошта» за експрес-накладною № 2763 від 13.01.2022, вартість відправлення 38 600,00 грн (а.с. 13) та за експрес-накладною № 6368 від 24.01.2022, вартість відправлення 19 800,00 грн (а.с. 14).

Згідно видаткових накладних № 217 від 13 січня 2022 року та № 272 від 24 січня 2022 року оплата за товар повинна бути проведена протягом 14 календарних днів з моменту відвантаження (а.с. 12).

Позивач у позові вказує, що Покупець здійснив лише часткову оплату поставленого товару на загальну суму 30 000,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку від 07.06.2022, призначення платежу: часткова оплата за шини вантажні згідно рахунку № 24 від 13.01.2022 року в т.ч. ПДВ 20% - 5000 грн (а.с. 19).

Вказана оплата в хронологічному порядку зарахована в оплату товару, поставленого за видатковою накладною № 217 від 13.01.2022.

З метою вирішення спору в досудовому порядку, позивач надіслав відповідачу претензію від 31.07.2024 про сплату заборгованості із вимогою сплатити суму основного боргу (а.с. 20-21). Позивач у позові вказує, що відповідач відповідь на претензію не надав, заявлену вимогу щодо сплати заборгованості не виконав.

Враховуючи порушення відповідачем умов Договору щодо вчасної оплати отриманого товару, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 28 450,00 грн основного боргу, 28 490,71 грн 30% річних, 16 656,21 грн інфляційних втрат.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В статті 629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спірні правовідносини між сторонами виникли в зв`язку з укладенням та виконанням договору поставки.

Згідно із ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

У ч.1 ст. 662 ЦК України вказано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У статті 664 ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК України).

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За п. 3.5 Договору зобов`язання Постачальника з поставки вважається виконаним з моменту передачі товару зі складу постачальника безпосередньо Покупцю чи перевізнику.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника: - 100% попередньої оплати.

Матеріалами справи підтверджується передача позивачем товару відповідачу на суму 58 450,00 грн, зокрема:

- на суму 38 600,00 грн за видатковою накладною № 217 від 13.01.2022 (а.с. 12), переданий перевізнику «Нова пошта» за експрес-накладною № 2763 від 13.01.2022 (а.с. 13);

- на суму 19 850,00 грн за видатковою накладною № 272 від 24.01.2022 (а.с. 12, зворот), переданий перевізнику «Нова пошта» за експрес-накладною № 6368 від 24.01.2022 (а.с. 14).

У видаткових накладних № 217 від 13 січня 2022 року та № 272 від 24 січня 2022 року вказано, що оплата за товар повинна бути проведена протягом 14 календарних днів з моменту відвантаження (а.с. 12).

Відтак, останнім днем виконання грошового зобов`язання на суму 38 600,00 грн є 27.01.2022, на суму 19 850,00 грн - 08.02.2022. Отже, строк оплати товару вже настав.

Враховуючи часткову оплату поставленого товару на загальну суму 30 000,00 грн, що підтверджується випискою з особового рахунку від 07.06.2022 (а.с. 19), заборгованість відповідача становить 28 450,00 грн (38 600,00 грн + 19 850,00 грн - 30 000,00 грн = 28 450,00 грн).

Відповідно до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного, доказів сплати боргу за товар чи заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Подані суду первісні бухгалтерські документи сторонами не оспорюються, доказів визнання їх недійсними сторони суду не подали і на них під час розгляду справи не посилалися.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а доказів на її спростування відповідач суду не надав.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості в сумі 28 450,00 грн, строк оплати якої настав, відповідач заперечень щодо наявності та розміру суми основного боргу не надав, тому ці позовні вимоги суд задовольняє повністю.

Також позивач просить стягнути із відповідача в зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань за договором 30% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 5.1 Договору сторони встановили, що при несвоєчасній оплаті за отриманий товар Покупець сплачує Постачальнику суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції, тридцяти відсотків річних, а також пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

На підставі ст. 625 ЦК України та п. 5.1 Договору у зв`язку з невиконанням зобов`язання з оплати за отриманий товар позивач нарахував 30% річних в розмірі 28 450,00 грн (за періоди з 28.01.2022 по 21.01.2025 поетапно) та втрати від інфляційних процесів в розмірі 16 656,21 грн (за період лютий 2022 - грудень 2024); (розрахунки - а.с. 9-10).

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а річні є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд встановив, що позивач неправильно визначив початок періоду виникнення заборгованості за прострочення оплати товару (з 08.02.2022 замість з 09.02.2022), що призвело до завищення суми річних, заявлених до стягнення, тому позовні вимоги в цій частині є правомірними в сумі 28 474,39 грн за період з 28.01.2022 по 21.01.2025 (з урахуванням часткової оплати). В іншій частині вимог про стягнення 30% річних суд відмовляє як необґрунтованих.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 16 656,21 грн, суд встановив, що розмір інфляційних не перевищує розрахованому судом за період лютий 2022 - грудень 2024 (поетапно) та підлягає задоволенню.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача 28 450,00 грн основного боргу за договором поставки № 400/20 від 24.04.2020, 28 474,39 грн - 30% річних, 16 656,21 грн інфляційних втрат.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі на сплату судового збору.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 3028,00 грн судового збору за платіжною інструкцією № 7481 від 13.01.2025 (а.с. 8). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 14.01.2025 (а.с. 28).

Оскільки позовна заява у цій справі подана в електронній формі через систему "Електронний суд", то враховуються положення ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", де встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З цих вимог судовий збір належить сплачувати в сумі 2422,40 грн (3028,00 * 0,8 = 2422,40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, надмірно сплачена сума судового збору становить 605,60 грн та підлягає поверненню позивачу після звернення його з відповідним клопотанням до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при укладенні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З позовних вимог, які задоволені судом судовий збір належить сплачувати в розмірі 2422,40 грн.

На підставі ч.1 ст. 129 ГПК України витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача в сумі 2422,40 грн.

Позивач у позові заявив до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у цій справі, орієнтовний розмір яких визначив в сумі 20 000,00 грн та вказав, що відповідні розрахунки розміру судових витрат разом з необхідними доказами будуть подані після ухвалення рішення суду відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Маренича Василя Івановича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хандлопекс" (вул. Городоцька, буд. 355-3, м. Львів, 79040; ідентифікаційний код 37800770) 28450 грн 00 коп. основного боргу, 28474 грн 39 коп. - 30% річних, 16656 грн 21 коп. втрат від інфляції, 2422 грн 40 коп. - відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 21.03.2025.

Суддя Т. М. Безрук