ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

21.03.2025 Справа № 917/487/25

Суддя Кльопов І.Г. , розглянувши матеріали

заяви Фізичної особи-підприємця Грудіна Андрія Вікторовича, АДРЕСА_1 про забезпечення позову у справі № 917/487/25

за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Грудіна Андрія Вікторовича, АДРЕСА_1

до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, вул.Центральна, 23, селище Нові Санжари, Полтавський район, Полтавська область, 39300

про визнання права на продовження дії договору, зобов"язання вчинити дії.

встановив:

Фізична особа-підприємець Грудін Андрій Вікторович звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, в якому просить суд:

1. Визнати за фізичною особою підприємцем Грудіним Андрієм Вікторовичем (РНОКПП НОМЕР_1 ), право на продовження дії договору № 4 про встановлення земельного сервітуту від 26 лютого 2020 року, укладеного між ФОП- Грудіним Андрієм Вікторовичем ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та Новосанжарською селищною радою Полтавського району Полтавської області (), на земельну ділянку площею 0,0042 га (кадастровий номер :30:00450405).

2. Зобов`язати Новосанжарську селищну раду Полтавського району Полтавської області усунути порушення переважного права фізичної особи підприємця Грудіна Андрія Вікторовича , передбаченого пунктом 4.3 договору № 4 від 26 лютого 2020 року, шляхом укладення додаткової угоди до цього договору або нового договору про встановлення земельного сервітуту на тих самих умовах (зокрема, щодо площі, цільового використання та розміру плати) на новий строк.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.03.2025 року суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 22.04.2025

Також позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову (вхід. №3679). В заяві про забезпечення позову позивач просить забезпечити даний позов шляхом заборони Новосанжарські селищній раді Полтавського району Полтавської області (): вчиняти будь-які дії, спрямовані на припинення дії паспорта прив`язки тимчасової споруди (торгового павільйону), виданого 05 листопада 2020 року, або його скасування; здійснювати демонтаж торгового павільйону, розташованого на земельній ділянці площею 0,0042 га (кадастровий номер :30:004:0405) у смт.Нові Санжари по вул. Незалежності; розпоряджатися зазначеною земельною ділянкою, зокрема, але не виключно шляхом передачі її в оренду, встановлення земельного сервітуту чи інших обтяжень на користь третіх осіб, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

В обґрунтування заяви заявник вказує наступне:

ФОП Грудіним Андрієм Вікторовичем подано позов з метою визнання за ним права на продовження дії договору № 4 від 26 лютого 2020 року про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0042 га (кадастровий номер :30:004:0405), а також зобов`язання Відповідача усунути порушення переважного права шляхом укладення додаткової угоди або нового договору.

Земельний сервітут є основою для розміщення торгового павільйону, який Позивач збудував на початку 2021 року вартістю близько 900 000 грн і який використовується для здійснення підприємницької діяльності. Закінчення строку дії договору 26 лютого 2025 року без його продовження може призвести до втрати права користування земельною ділянкою, демонтажу споруди та значних матеріальних збитків для позивача.

Розміщення торгового павільйону на земельній ділянці площею 0,0042 га (кадастровий номер :30:004:0405) у смт Нові Санжари по вул.Незалежності базується на таких документах і рішеннях: Дозвіл на виготовлення технічної документації: Рішенням двадцять дев`ятої сесії Новосанжарської селищної ради сьомого скликання № 27/3 від 17 грудня 2019 року ФОП Грудіну А.В. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою для встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту. Це рішення є первинною правовою підставою для використання землі.

Рішенням тридцять першої сесії Новосанжарської селищної ради № 39/3 від 25 лютого 2020 року затверджено технічну документацію, що підтверджує відповідність меж ділянки цільовому призначенню розміщенню тимчасової споруди для підприємницької діяльності та благоустрою прилеглої території.

26 лютого 2020 року між Новосанжарською селищною радою та ФОП Грудіним А.В. укладено договір № 4 про встановлення земельного сервітуту на зазначену ділянку. Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 37037307), що надає йому юридичної сили відповідно до статті 98 Земельного кодексу України (ЗКУ). Цільове використання ділянки за договором розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

Виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради 05 листопада 2020 року видано паспорт прив`язки для розміщення торгового павільйону на підставі рішення сесії від 15 вересня 2020 року № 27 та розробленої комплексної схеми розміщення.

Термін дії паспорта до 05 листопада 2025 року. Паспорт прив`язки є обов`язковим документом для розміщення тимчасових споруд відповідно до Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Мінрегіону України від 21.10.2011 № 244.

Заявник зазначає, що на основі цих документів розміщення павільйону має законні підстави, оскільки воно погоджено органом місцевого самоврядування, оформлено договором сервітуту та підтверджено паспортом прив`язки.

Заявник добросовісно виконував умови договору № 4, зокрема вчасно сплачував плату за сервітут у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки ділянки (3001,25 грн на рік), що передбачено пунктом 5.1 договору в редакції від 23 червня 2020 року. Будівництво та використання павільйону відповідає цільовому призначенню, визначеному договором (розміщення тимчасової споруди для підприємницької діяльності та благоустрій).

На момент подання позову договір про земельний сервітут діяв до 26 лютого 2025 року, а паспорт прив`язки до 05 листопада 2025 року. Отже, станом на зараз розміщення павільйону є законним, оскільки Паспорт прив`язки не скасовано, а споруда використовується за призначенням.

Заявник зазначає, що відмова відповідача від продовження договору (лист від 25 лютого 2025 року № 430/04-08) створює ризик втрати права на сервітут, що може поставити під сумнів подальшу законність розміщення торгового павільйону, якщо суд задовольнить позовні вимоги.

Так, павільйон є джерелом доходу (орієнтовний річний дохід 150 000 грн). Демонтаж призведе до його втрати, втрати самого павільйону, а також до витрат на відновлення прав користування земельної ділянки (близько 50 000 грн). Заявник не зможе сплачувати податки, що спричинить штрафи та погіршення фінансового становища. Якщо суд задовільнить вимоги позивача, але павільйон уже буде демонтовано, відновлення прав позивача стане неможливим без значних зусиль і витрат. Втрата бізнесу негативно вплине на добробут сім`ї позивача, що суперечить принципам соціальної справедливості.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Виходячи з положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.73, 74, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає обов`язковість подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи унеможливити виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Поняття «ефективний засіб», за висновками Європейського суду з прав людини (рішення від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"), передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Отже, в розумінні зазначених положень, обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 по справі №910/361/18.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 909/835/18).

Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Слід зазначити, що судом під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову містяться загальні міркування заявника про очевидну небезпеку та ризик втрати права на сервітут, без надання будь-яких доказів та без зазначення фактичних обставин на підтвердження викладеного в заяві.

З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136-137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Грудіну Андрію Вікторовичу у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею. Ухвала може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її прийняття шляхом подання апеляційної скарги через відповідний суд згідно з підп. 17.5 п. 17 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано: 21.03.2025

Суддя Кльопов І.Г.