ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2025 р. Справа№ 910/11612/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача : Бойко А.Ю., Гнатюк Ю.А.;

від відповідача : Шипов К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024

у справі № 910/11612/24 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд"

про стягнення 37 659,50 грн

УСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" про стягнення 37 659,50 грн. штрафних санкцій.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 позовні вимоги задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" на користь Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України 4 326,98 грн. пені, 33 332,52 грн. штрафу, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд: відкрити апеляційне провадження з повідомленням сторін; на час апеляційного перегляду зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11612/24; задовольнити апеляційну скаргу; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11612/24 та ухвалити нове рішення яким закрити провадження у справі в частині визнаної та сплаченої пені у сумі 478,89 грн. та відмовити в задоволені позову в іншій частині.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги. Скаржник зокрема стверджує про відсутність його вини і порушень законодавства при виконанні договору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд", розгляд апеляційної скарги призначено на 12.02.2025.

17.01.2025 через систему «Електронний суд» позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 12.02.2025 була оголошена перерва до 12.03.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15.06.2023 між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України (далі - Головний центр, Позивач, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" (далі - Відповідач, Підрядник) (далі спільно - Сторони) укладено договір підряду № 16-23 від 15.06.2023 на будівельно-монтажні роботи по об`єкту: "Капітальний ремонт приміщень та обладнання головного лікувального корпусу (інв. № 10310002) Головного військово-медичного клінічного центру (VІ черга - капітальний ремонт приміщень під розміщення апарату МРТ) за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58 (Коригування)" зі змінами.

Пунктами 1.1., 1.2. Договору визначено, що Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується, згідно із проєктно-кошторисною документацією та умовами Договору, власними/залученими (у разі попереднього письмового узгодження з Замовником) силами, за допомогою власних/залучених матеріальних ресурсів (коштів), з високою якістю (відповідно до вимог законодавства України, ДСТУ, ДБН, Настанов, технічних умов та Договору) виконати залишкові будівельно-монтажні роботи (далі - Роботи), зазначені в Додатку 1 до Договору по об`єкту: "Капітальний ремонт приміщень та обладнання головного лікувального корпусу (інв. № 10310002) Головного військово-медичного клінічного центру (VІ черга - ремонт приміщень під розміщення апарату МРТ) за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58 (Коригування)", ДК021:2015 - 45453000-7 капітальний ремонт та реставрація (далі - Об`єкт).

Відповідно до листа від 19.04.2024 № 19/04-01 (Вхідний №1502-24-Вх від 19.04.2024), Підрядник повідомив Замовника про те, що станом на 18.04.2024 будівельні роботи згідно з додатком №2 до Договору "Графік виконання робіт" виконанні, але разом з тим, під час проведення пусконалагоджуваних робіт системи пожежної сигналізації та системи мовленого оповіщення про пожежу було виявлено несправності обладнання Щита оповіщення, в зв`язку з чим, просив про продовження строку виконання Робіт до 28.06.2024.

Відповідно до зазначеного листа, між Замовником та Підрядником 30.04.2024 було укладено додаткову угоду № 07-24 до Договору на продовження строку виконання Робіт до 30.06.2024, з метою усунення несправності щита пожежного оповіщення "VELLEZ".

В подальшому, з огляду на Акт прийняття готової систем протипожежного призначення від 23.07.2024, Акт прийняття готової системи електропостачання від 23.07.2024 та Акт прийняття готової системи опалення та вентиляції від 23.07.2024, Роботи, які передбачені локальним кошторисом на будівельні роботи № 02-01-09 додатку №1 "Договірна ціна" до Договору щодо влаштування пожежної сигналізації, були завершені лише 23.07.2024, що в свою чергу призвело до зриву строків введення об`єкта в експлуатацію.

Виконані по Об`єкту Роботи були прийняті відповідно до Акту готовності об`єкта до експлуатації від 05.08.2024.

За твердженням Позивача, внаслідок неякісного встановлення обладнання Щита оповіщення, Підрядником прострочено строки виконання робіт, передбачених Додатком 2 "Графік виконання робіт" в редакції додаткової угоди № 07-24, з огляду на зазначене, Підрядником порушено вимоги п. 2.1. Договору в частині строку виконання Робіт та п. 5.4.2 Договору в частині якості виконаних робіт та строків передачі виконаних Робіт Замовнику .

Відповідно до п. 5.4.9. Договору, підрядник зобов`язаний нести повну відповідальність за якість та строки виконання Робіт за Договором. Відповідно до п. 7.2. Договору, Підрядник відповідає за недоліки (дефекти) виконаних Робіт, включаючи недоліки (дефекти), виявлені згодом у ході будівництва, а також в процесі експлуатації Об`єкта. З огляду на вищезазначене за порушення Підрядником п. 2.1. Договору, відповідно до п. 7.4. Договору, Підрядник зобов`язаний сплати пеню Замовнику в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт за договором з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення. За порушення умов Договору щодо якості обладнання та устаткування, відповідно до п. 7.5. Договору, Підрядник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від вартості неякісного обладнання та устаткування. Роботи з яких допущено прострочення строків виконання робіт визначені пунктами № 21 та № 22 локального кошторису № 02-01-09, пунктами № 2, № 3, № 4, №5 локального кошторису № 02-01-010 додатку № 1 "Договірна ціна" до Договору. Обладнання та устаткування щодо яких порушено умови Договору щодо якості визначені пунктом № 22 локального кошторису № 02-01-09 додатку № 1 "Договірна ціна" до Договору.

Позивач зазначає, що на підставі п. п. 7.4. та 7.5. Договору, Позивачем було направлено претензію №06.3.2/5673-24-Вих від 02.08.2024 про необхідність сплати Відповідачем штрафних санкцій (пеню та штраф) за порушення умов Договору в розмірі 37659,50 грн. Оскільки вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та належного виконання, штрафні санкції, нараховані позивачем, сплачені відповідачем не були, що і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду.

Спірні правовідносини стороні виникли на підставі Договору підряду №16-23 на будівельно-монтажні роботи по об`єкту: "Капітальний ремонт приміщень та обладнання головного лікувального корпусу (інв. № 10310002) Головного військово-медичного клінічного центру (VI черга - капітальний ремонт приміщень під розміщення апарату МРТ) за адресою: м. Київ, вул. Ягідна, 58 (Коригування)" від 15.06.2023.

Частиною першою ст. 317 ГК України передбачено, що будівництво об`єктів виробничого та іншого призначення, підготовка будівельних ділянок, роботи з обладнання будівель, роботи з завершення будівництва, прикладні та експериментальні дослідження і розробки тощо, які виконуються суб`єктами господарювання для інших суб`єктів або на їх замовлення, здійснюються на умовах підряду. Для здійснення робіт, зазначених у частині першій цієї статті, можуть укладатися договори підряду: на капітальне будівництво (в тому числі субпідряду); на виконання проектних і досліджувальних робіт; на виконання геологічних, геодезичних та інших робіт, необхідних для капітального будівництва; інші договори. Загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частина друга ст. 317 ГК України).

Відповідно до частини першої ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (частина друга ст. 837 ЦК України).

Частиною першою ст. 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (частина друга ст. 875 ЦК України).

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частина третя ст. 875 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що згідно укладених між сторонами Додаткових угод № 03-23 від 22.08.2023, № 04-23 від 31.10.2023, № 05-23 від 26.12.2023 та № 07-23 від 30.04.2024, строк дії Договору був продовжений до 30.12.2023, до 31.12.2023, до 30.05.2024 та до 31.12.2024, а строк виконання робіт відповідно - до 31.10.2023, до 20.12.2023, до 30.04.2024 та до 30.06.2024.

Відповідно до положень п. 1.2. Договору, Замовник доручає, а Підрядник зобов`язується, згідно із затвердженою проєктно-кошторисною документацією та умовами Договору, власними/залученими (у разі попереднього письмового узгодження з Замовником) силами, за допомогою власних/залучених технічних засобів, із використанням власних/залучених матеріальних ресурсів (коштів), з високою якістю (відповідно до вимог законодавства України, ДСТУ, ДБН, Настанов, технічних умов та Договору) виконати Роботи по об`єкту.

Згідно приписів п. 2.5 Договору, Підрядник забезпечує належну якість будівельних Робіт, матеріалів, ресурсів, обладнання, що використовується ним та їх відповідність робочому проекту, Договірній ціні (додаток 1), Графіку виконання робіт (додаток 2), чинному законодавству України, ДСТУ, ДБН, Настановам, технічним умовам та Договору.

У відповідності до п. 5.4.24 Договору, замовлення, постачання, приймання, розвантаження, складування, охорона, освітлення майданчика та подача на будівельний майданчик матеріальних ресурсів, конструкції та виробів здійснюється силами Підрядника, за рахунок Підрядника.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що Підрядник гарантує якість використовуваних матеріальних ресурсів і обладнання, виконаних Робіт в цілому, а також їх відповідність нормам і вимогам, що пред`являються до Робіт даного виду, встановленим чинним законодавством України (ДСТУ, ДБН, Настанов, ТУ) та цим Договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Як встановлено ч.4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

З огляду на вищевказане, можна дійти висновку, що згідно умов Договору саме на Відповідача покладено обов`язок забезпечити належну якість обладнання, зокрема Щита оповіщення, відтак саме Відповідач несе відповідальність за якість обладнання, що використане останнім для виконання робіт по Об`єкту.

Отже, дії Підрядника щодо встановлення обладнання з несправностями, призвели до порушення строків виконання Робіт та зриву строків введення Об`єкту в експлуатацію, передбачених Графіком виконання Робіт (додаток 2) в редакції додаткової угоди №07-24, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи, а саме: 1) Акт прийняття готової систем протипожежного призначення від 23.07.2024; 2) Акт прийняття готової системи електропостачання від 23.07.2024; 3) Акт прийняття готової системи опалення та вентиляції від 23.07.2024; 4) Акт готовності об`єкта до експлуатації від 05.08.2024.

При цьому, листом від 19.04.2024 Підрядник повідомив Замовника щодо несправності обладнання та просив про продовження строку виконання робіт, внаслідок чого і була укладена Додаткова угода №07-24.

Однак, як встановлено судом та не заперечується сторонами, з урахуванням продовженого строку для виконання робіт, Підрядник не зміг виконати взяті на себе зобов`язання в строки передбачені додатковою угодою №07- 24, всупереч п. 4.7 Договору не попередив Замовника про можливі відставання (відхилення) від Графіка виконання Робіт (додаток 2) в редакції додаткової угоди №07- 24, а також не ініціював питання щодо продовження строку виконання Робіт.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність у позивача достатніх законних підстав для застосування до відповідача положень п. 7.5 Договору.

Нормами ст. 530 ЦК України, закріплено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 612 ЦК України зазначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Пунктом 7.5 Договору передбачено, що за порушення умов зобов`язань щодо якості робіт (послуг), матеріалів, обладнання, устаткування, Підрядник сплачує штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від вартості неякісних робіт, матеріалів, обладнання, устаткування та за власний рахунок у строк визначений Замовником усуває виявлені недоліки (дефекти), а також відшкодовує в повному обсязі завдані збитки (за їх наявності).

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язань Підрядник сплачує Замовнику пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт за Договором, з яких допущено прострочення виконання, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) календарних днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 (семи) відсотків вказаної вартості.

На підставі п.7.5 та 7.4 Договору позивачем були нараховані штрафні санкції у розмірі 37659,50 грн. за прострочення виконання останнім зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення пощо вниз вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 326,98 грн пені та 33 332,52 грн штрафу.

Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій, які має сплатити Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" за порушення строків виконання зобов`язань за Договором складає 37 659,50 грн.

Щодо тверджень апелянта про відсутність його вини у порушенні умов договору колегія судів відзначає наступне.

Згідно з частиною першою ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Окрім того, як встановлено судом, відповідно до п. 7.2. Договору, Підрядник відповідає за недоліки (дефекти) виконаних Робіт, включаючи недоліки (дефекти), виявлені згодом у ході будівництва, а також в процесі експлуатації Об`єкта.

Частиною першою ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, принцип свободи договору відповідно до ст. 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 910/2902/21.

Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази визнання п.п. 5.4.9, 7.2., 7.4 та 7.5 укладеного між сторонами Договору недійсними.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11612/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11612/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2024 у справі №910/11612/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалтинг-Буд".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2025

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Шапран