ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/25/25

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши справу

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗОЛУШКА» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НА КРИМСЬКІЙ» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; )

про стягнення 54 946,67 грн;

представники сторін:

від позивача Самборська Н.П.,

від відповідача Пінчук В.В. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗОЛУШКА» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «НА КРИМСЬКІЙ» 54 946,67 грн заборгованості з оплати внесків співвласників на витрати з управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду, яка виникла станом на 30.11.2024. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з 3 028,00 грн витрат зі сплати судового збору та 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову посилається на встановлення рішеннями загальних зборів ОСББ «ЗОЛУШКА» від 26.04.2021 та від 28.04.2024 розміру внесків співвласників на витрати з управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду, часткову сплату внесків відповідачем, як співвласником багатоквартирного будинку, в період з 01.01.2021 по день подання позову на суму 16 802,00 грн з 68 917,87 грн нарахованих, у зв`язку з чим за відповідачем рахується заборгованість у розмірі заявленої до стягнення суми грошових коштів.

Ухвалою від 07.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/25/25, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.02.2025, запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

15.01.2025 представник позивача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні.

03.02.2025 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку з підготовкою відзиву на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 05.02.2025 суд, задовольнивши клопотання представника позивача, відклав судове засідання на 24.02.2025. Заява представника відповідача про відкладення розгляду справи протокольною ухвалою була повернута на підставі абз. 2 ч. 4 ст. 170 ГПК України у зв`язку з тим, що відповідач не зареєстрував електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», в той час як відповідно до ч. 6 ст. 6 цього Кодексу має такий обов`язок.

17.02.2025 до суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у закордонному відрядженні.

19.02.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції покликається на те, що не повідомлявся ні про збори ОСББ, ні про прийняті на зборах рішення. Зазначає, що позивач не надсилав жодних претензій щодо сплати заборгованості. Також вказує, що між відповідачем та ФОП Кахіані було укладено договори оренди щодо належного відповідачу приміщення, згідно яких орендар зобов`язався нести всі витрати з експлуатації орендованого майна. Звертає увагу, що орендарем було виконано ремонтні роботи покрівлі даху на суму 16 425,00 грн, у зв`язку з чим вважає необ`єктивним розрахунок позивача щодо заборгованості по внескам. Крім того, на думку відповідача, позивач вимагає виконати зобов`язання безпідставно, без укладення відповідного договору з умовами, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Також відповідач зазначає, що ОСББ фактично не надаються належні послуги з обслуговування та утримання будинку, приміщень спільного користування, прибудинкової території та що відповідач самостійно змушений піклуватися про зазначене обслуговування. У відзиві відповідач також просить суд застосувати строки позовної давності, оскільки позов зареєстровано 02.01.2025, розрахунок заборгованості розпочинається з 01.01.2021, що, на переконання відповідача, перевищує строк позовної давності. Так, відповідач наголошує, що позовні вимоги, заявлені відносно заборгованості, яка виникла до 02.01.2022, не підлягають задоволенню, оскільки строк позовної давності пропущено. Витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн відповідач вважає необґрунтованими та неспівмірними, про що більш детально зазначає у відзиві (а.с. 70-73).

24.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с. 84-85), де представник позивач виклав, зокрема, такі контраргументи:

- рішення загальних зборів ОСББ "ЗОЛУШКА", якими встановлені розміри внесків співвласників на витрати з управління багатоквартирним будинком та розміри внесків до ремонтного фонду не оскаржувалися ані відповідачем, ані будь-якими іншими співвласниками, прийняті в повній відповідності до вимог чинного законодавства, не скасовані та є чинними;

- відповідач повідомлявся про загальні збори заздалегідь (до їх проведення) відповідно до вимог закону "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку";

- ОСББ "ЗОЛУШКА" не є стороною договору оренди між ФОП Кахіані та ТОВ "НА КРИМСЬКІЙ". Цим договором регулюються правовідносини орендодавця - власника приміщення та орендаря. У випадку, якщо відповідач вважає, що згідно умов цього договору ФОП Кахіані зобов`язана компенсувати йому витрати на управління багатоквартирним будинком, а також внески до ремонтного фонду, він може звернутися з такими вимогами безпосередньо до зобов`язаної сторони договору оренди - ФОП Кахіані. Частиною 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком у разі здачі в найм (оренду) квартир та/або нежитлових приміщень державної або комунальної власності несуть наймачі (орендарі) таких квартир та/або приміщень. Відповідачу належить приміщення на праві приватної власності, тож вищезазначена норма закону до цих правовідносин не застосовується.

- ремонт, на який посилається відповідач, якщо він і був проведений (це питання є спірним, оскільки керівництву ОСББ не повідомлялося про необхідність проведення ремонту приміщень, які знаходяться в спільній сумісній власності всіх співвласників, не погоджувалися суми цього ремонту, не надавалося можливості виконати цей ремонт власними силами, не погоджувався кошторис та виконавець цих робіт, вартість та якість матеріалів тощо), то виключно щодо власності відповідача (щодо прибудови, яка знаходиться в приватній власності відповідача) та в рамках орендних відносин між ФОП Кахіані та ТОВ "НА КРИМСЬКІЙ". За цих обставин ОСББ "ЗОЛУШКА" не зобов`язане відшкодовувати вартість ремонту приміщення, яке належить на праві приватної власності співвласнику багатоквартирного будинку;

- хибним є твердження відповідача щодо необхідності укладення якогось окремого договору зі сплати внесків співвласників. Зазначене зобов`язання зі сплати внесків виникає у співвласників не на підставі договору, а на підставі закону та рішень загальних зборів;

- твердження відповідача щодо "ненадання послуг" з боку ОСББ та самостійне "піклування з обслуговування" відповідачем (не зрозуміло яке саме піклування та щодо якого об`єкта: яке перебуває у власності відповідача або ж щодо спільного майна співвласників багатоквартирного будинку) не підтверджене жодним доказом та не заслуговує на увагу. ОСББ не надає послуги співвласникам, воно здійснює управління багатоквартирним будинком;

- перебіг строку позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні.

24.02.2025 представник відповідача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю часу для підготовки заперечень.

Протокольною ухвалою від 24.02.2025 судове засідання відкладено на 17.03.2025.

04.03.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 96-98), де представник відповідача зазначає про неотримання від позивача рішень зборів ОСББ та неповідомлення про розмір внесків. Вказує, що запропонований позивачем розрахунок заборгованості здійснено неправильно та що він суперечить обставинам справи. Вважає, що здійснений ремонт даху підлягає компенсації з боку ОСББ. Звертає увагу на наявність типового договору власників житлових і нежитлових приміщень та управителя від 10.12.2006, укладеного між ОСББ «ЗОЛУШКА» та ТОВ «НА КРИМСЬКІЙ», згідно якого вартість щомісячного платежу за комунальні послуги становить 212,00 грн. Також зазначає про наявність калькуляції до цього договору та розрахункової книжки, згідно якої позивачу за 2021 рік було сплачено 4 400,00 грн.

11.03.2025 представником відповідача подано до суду заяву про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції, яку суд задовольнив ухвалою від 13.03.2025.

У судовому засіданні, яке відбулось 17.03.2025, представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову.

17.03.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

25.05.2005 державним реєстратором виконавчого комітету Одеської міської ради Фокіною В.І. проведено державну реєстрацію Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗОЛУШКА» як юридичної особи з місцезнаходженням: 65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію серії А00 № 257892 (а.с. 7).

В п. 1.1 . розділу І "Загальні положення" Статуту ОСББ «ЗОЛУШКА», затвердженого рішенням загальних зборів від 28.04.2024 (а.с. 10-16), об`єднання створено власниками квартир та нежитлових приміщень (співвласниками) багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Розділом ІІ Статуту визначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників щодо користування, володіння та розпорядження спільним майном будинку; дотримання співвласниками своїх обов`язків; належне утримання та використання спільного майна будинку; забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом, тощо.

Завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних послуг та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; управління коштами об`єднання тощо.

Згідно з п. 3.2. Статуту вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Загальні збори вправі приймати рішення з усіх питань діяльності об`єднання.

До виключної компетенції загальних зборів належить, зокрема, визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (пп. 3.3.6. п. 3.3. Статуту).

Підпунктом 3.4.19. п. 3.4. Статуту визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковим для всіх співвласників та осіб, які на законних підставах користуються квартирами та нежитловими приміщеннями співвласників.

Відповідно до п. 4.2. Статуту сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (пп. 4.2.1. п. 4.2. Статуту).

Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту (п. 4.2.2. п. 4.2. Статуту).

Згідно з п. 5.1. Статуту співвласник має право, зокрема, знайомитися з протоколами установчих та загальних зборів (крім конфіденційної інформації про фізичних осіб), а також за власний рахунок робити з них виписки і копії та отримувати їх копії в електронній формі.

До обов`язків співвласників згідно п. 5.2. Статуту належить, зокрема, повна та своєчасна сплата внесків і платежів.

05.01.2012 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності Товариства з обмеженою відповідальності «НА КРИМСЬКІЙ» на нежитлове приміщення площею 404,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 35746688; номер запису 729 в книзі: 110неж-30), що підтверджується інформаційною довідкою № 408228376 від 16.12.2024 (а.с. 23).

26.04.2021 загальними зборами ОСББ «ЗОЛУШКА» прийнято рішення про затвердження з 01.05.2021 внесків на управління багатоквартирним будинком для власників нежитлових приміщень 3,45 грн за 1 кв.м, про що свідчить витяг з протоколу загальних зборів № 2 від 26.04.2021 (а.с. 17).

28.04.2024 загальними зборами ОСББ «ЗОЛУШКА» прийнято рішення про затвердження з 01.05.2024 внесків на управління багатоквартирним будинком для власників нежитлових приміщень 5,52 грн за 1 кв.м та внесків до ремонтного фонду 1,00 грн за 1 кв.м, на підтвердження чого позивачем надано витяг з протоколу загальних зборів від 28.04.2024 (а.с. 18-19).

Предметом позову є вимога позивача про стягнення з відповідача 54 946,67 грн заборгованості з оплати внесків співвласників на витрати з управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду.

Згідно розрахунку позивача (а.с. 20-21), спірна заборгованість нараховується за наступні періоди:

- з 01.01.2021 по 30.04.2021 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 3 065,36 грн (виходячи з 766,34 грн за 1 місяць);

- з 01.05.2021 по 30.04.2024 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 50 226,48 грн (виходячи з 1 395,18 грн за 1 місяць);

- з 01.05.2024 по 30.11.2024 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 15 626,03 грн (виходячи з 2 232,29 грн за 1 місяць), а по внескам до ремонтного фонду 2 830,80 грн (виходячи з 404,40 грн зі 1 місяць).

При цьому, з пояснень позивача та згідно його ж розрахунку суд з`ясував, що відповідачем за спірний період було частково сплачено заборгованість на суму 16 802,00 грн.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За приписами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

В силу ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 Цивільного кодексу України встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборогу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За умовами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (стаття 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 № 2866-III).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. В одному багатоквартирному будинку може бути створено тільки одне об`єднання. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону. Об`єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками. Об`єднання відповідає за своїми зобов`язаннями коштами і майном об`єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов`язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.

Згідно до положень ст. 6 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.

За змістом ст. 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" вищим органом управління об`єднання є загальні збори, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників. Рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Рішення загальних зборів може бути оскаржене в судовому порядку.

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду (ч. 6 ст. 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" визначено, що співвласник зобов`язаний, зокрема виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Обов`язок співвласників виконувати рішення зборів співвласників визначений і у частині 1 статті 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Згідно із статтею 16 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 № 2866-III, об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності.

Статтею 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" від 29.11.2001 № 2866-III передбачено, що для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання, зокрема, має право: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

За ст. 18 Закону № 2866-III, об`єднання відповідно до цього Закону та статуту зобов`язане, зокрема: забезпечувати виконання вимог статуту об`єднання; забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов і порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності (ч. 1 ст. 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

У відповідності до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Відповідно до частин першої, другої статті 4, частини першої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 № 417-VIII, власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.

Частиною першою статті 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14.05.2015 № 417-VIII передбачено, що управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Частиною 2 ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" також унормовано, що до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Частинами 2, 3 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Як вбачається з матеріалів справи, спір у даній справі стосується правовідносин, що виникли між ОСББ «ЗОЛУШКА», в управлінні якого перебуває майно, що належить співвласникам багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , та ТОВ «НА КРИМСЬКІЙ», як власником нежитлового приміщення у зазначеному будинку, щодо оплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду.

Суд встановив, що ТОВ «НА КРИМСЬКІЙ» є власником нежитлового приміщення загальною площею 404,40 кв.м у будинку по вул. Кримській, 71 у м. Одеса.

З аналізу наведених вище положень Цивільного кодексу України та законів України в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожний власник квартири (нежитлового приміщення) у багатоквартирному будинку є одночасно співвласником спільного майна такого будинку, зокрема, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Обов`язок утримання зазначеного майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства, зокрема, ст. 322 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Отже, чинним законодавством на учасника ОСББ та власника нежитлового приміщення, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими, зокрема, є загальні збори учасників та правління ОСББ, брати участь в управлінні (утриманні) спільним майном та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

При цьому витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна, а також членства в ОСББ.

Системний аналіз вищевикладених приписів чинного законодавства дозволяє господарському суду дійти висновку про встановлення Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" комплексу взаємопов`язаних прав та обов`язків власників квартир та об`єднання співвласників, які в кінцевому мають забезпечити належне функціонування та утримання співвласниками житлового будинку їхньої спільної часткової власності. Зокрема, праву об`єднання в особі його загальних зборів, на встановлення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів кореспондує обов`язок співвласника виконувати рішення статутних органів об`єднання, своєчасно та в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, частка яких визначається пропорційно до загальної площі приміщення.

Відтак, на відповідача покладається обов`язок зі сплати внесків на витрати на управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду, затверджених рішеннями загальних зборів ОСББ.

Під час вирішення даного спору судом було встановлено, що 26.04.2021 загальними зборами ОСББ «ЗОЛУШКА» прийнято рішення про затвердження з 01.05.2021 внесків на управління багатоквартирним будинком для власників нежитлових приміщень 3,45 грн за 1 кв.м, про що свідчить витяг з протоколу загальних зборів № 2 від 26.04.2021 (а.с. 17).

28.04.2024 загальними зборами ОСББ «ЗОЛУШКА» прийнято рішення про затвердження з 01.05.2024 внесків на управління багатоквартирним будинком для власників нежитлових приміщень 5,52 грн за 1 кв.м та внесків до ремонтного фонду 1,00 грн за 1 кв.м, на підтвердження чого позивачем надано витяг з протоколу загальних зборів від 28.04.2024 (а.с. 18-19).

Проаналізувавши наведені норми законодавства, положення Статуту позивача, а також надавши оцінку рішенням загальних зборів ОСББ, оформленим протоколами від 26.04.2021 та від 28.04.2024, врахувавши всі матеріали справи в сукупності, суд доходить до висновку про обов`язковість сплати платежів (внесків), встановлених рішеннями загальних зборів.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що відповідач, будучи власником нежитлових приміщень у зазначеному будинку, оспорював рішення загальних зборів ОСББ, якими зокрема встановлено розмір тарифів (внесків) на утримання будинку. Отже, такі рішення є чинними на даний час.

При цьому суд зауважує, що питання щодо законності вищевказаних рішень загальних зборів позивача не є предметом спору у цій справі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів оскарження та скасування рішень загальних зборів ОСББ «ЗОЛУШКА», на підставі яких відповідачу нараховано заборгованість з оплати внесків співвласників на витрати з управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду, згідно з Законом № 2866-III на відповідача, як на члена ОСББ та на особу, у власності якої перебуває майно, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів позивача, якими зокрема є рішення загальних зборів учасників ОСББ та відповідно утримувати належний стан спільного майна багатоквартирного будинку та виконувати інші обов`язки згідно статті 7 Закону № 417-VIII.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні № 24-рп/2008 від 16.10.2008 право власності, в тому числі і приватної, не є абсолютним. Його здійснення має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами частини третьої статті 13, частини сьомої статті 41 Основного Закону України, в яких зазначається, що власність зобов`язує і не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству, правам, свободам та гідності громадян.

Задля розвитку конституційного положення про те, що власність зобов`язує, законодавець у ЦК України (ст. ст. 322, 382) та Законі України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (ст. ст. 5, 7) визначив обов`язок співвласника багатоквартирного будинку утримувати спільне майно.

Обов`язок утримання майна виникає у співвласників багатоквартирного будинку безпосередньо з актів цивільного законодавства. При цьому, витрати на утримання спільного майна у багатоквартирному будинку розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належного їм нежитлового приміщення та спільного майна, а також членства в об`єднанні співвласників багатоквартирного будинку. Аналогічні висновки містяться в постанові Верхового Суду від 22.02.2018 у справі № 910/11312/17.

В порушення вищенаведених вимог чинного законодавства та положень Статуту ОСББ «ЗОЛУШКА», відповідачем, як співвласником багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протягом спірного періоду лише частково сплачувалися внески на витрати з управління багатоквартирним будинком на загальну суму 16 802,00 грн.

Щодо розміру заборгованості.

Як вже було зазначено, згідно розрахунку позивача (а.с. 20-21), спірна заборгованість нараховується за наступні періоди:

- з 01.01.2021 по 30.04.2021 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 3 065,36 грн (виходячи з 766,34 грн за 1 місяць);

- з 01.05.2021 по 30.04.2024 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 50 226,48 грн (виходячи з 1 395,18 грн за 1 місяць);

- з 01.05.2024 по 30.11.2024 заборгованість по внескам на управління багатоквартирним будинком становить 15 626,03 грн (виходячи з 2 232,29 грн за 1 місяць), а по внескам до ремонтного фонду 2 830,80 грн (виходячи з 404,40 грн зі 1 місяць).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, позивачем надано належні та допустимі докази визначення розміру внесків з управління багатоквартирним будинком та внесків до ремонтного фонду з 01.05.2021 та з 01.05.2024, а саме витяги з протоколів загальних зборів від 26.04.2021 та від 28.04.2024.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів визначення розміру внесків за період з 01.01.2021 по 30.04.2021.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 51 881,31 грн заборгованості, яка виникла за період з 01.05.2021 по 30.11.2024. Решта вимог про стягнення 3 065,36 грн, нарахованих за період з 01.01.2021 по 30.04.2021, задоволенню не підлягає, оскільки позивач не надав доказів визначення розміру внесків за вказаний період.

Суд відхиляє доводи відповідача, яким було наголошено, що обов`язок щодо відшкодування витрат покладається на орендаря приміщень ФОП Кахіані, оскільки прийняті відповідно до Статуту рішення ОСББ «НА КРИМСЬКІЙ» є обов`язковими саме для співвласників майна багатоквартирного будинку та самі по собі не встановлюють жодних зобов`язань для осіб, які не є власниками приміщень в такому будинку, у тому числі для користувачів нерухомого майна.

Разом з тим, на підставі наявних у матеріалах справи договорів оренди, укладених між ТОВ «НА КРИМСЬКІЙ» та ФОП Кахіані О.В. (а.с. 75-76), не вбачається можливим встановити, що орендар зобов`язався відшкодовувати витрати по внескам з управління багатоквартирним будинком та внескам до ремонтного фонду саме на користь ОСББ. Виникає сумнів також визначення у вказаних договорах розміру площі об`єкта, що орендується, - 298,0 кв.м, в той час як дійсна площа належного відповідачу приміщення 404,40 кв.м. Лист від 12.02.2025 (а.с. 107), адресований ОСББ «ЗОЛУШКА», щодо уповноваження ФОП Кахіані на здійснення оплати рахунків на утримання будинку суд розцінює критично, оскільки, по-перше, у листі не вказано реквізити конкретного договору оренди та ідентифікуючих даних приміщення, а по-друге, в листі йдеться лише про уповноваження ФОП Кахіані на здійснення оплати рахунків, а не про його зобов`язання замість відповідача здійснювати такі оплати.

Відтак, посилання відповідача на наявність орендних правовідносин з ФОП Кахіані, з урахуванням встановлених судом обставин справи, жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку зі сплати визначених рішеннями загальних зборів ОСББ внесків на утримання багатоквартирного будинку.

Слід також зазначити, що факт виконання будь-яких робіт по ремонту належного відповідачу приміщення іншими особами не відміняє обов`язку відповідача щодо сплати внесків.

Отже, відповідач належними та допустимими доказами не довів наявності підстав для звільнення його від обов`язку щодо сплати внесків на утримання багатоквартирного будинку, як і не довів підстав щодо перекладення такого обов`язку на інших осіб.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyondreasonabledoubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові ВС від 18.01.2021 по справі №915/646/18.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача 51 881,31 грн заборгованості, яка виникла за період з 01.05.2021 по 30.11.2024.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Приписи ст. 260 ЦК України передбачають, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Згідно з ч 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення зобов`язань щодо сплати внесків на управління багатоквартирним будинком застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач наголошує, що позовні вимоги, заявлені відносно заборгованості, яка виникла до 02.01.2022, не підлягають задоволенню, оскільки строк позовної давності пропущено.

З цього приводу суд зазначає, що 11.03.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", відповідно до якої з урахуванням внесених до неї в подальшому численних змін, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 на усій території України з 12.03.2020 встановлено карантин.

Законом України № 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту, в редакції Закону України № 3450-IX від 08.11.2023:

"У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Відмінено вказаний карантин з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 (постанова Кабінету міністрів України від 27.06.2023 № 651).

Отже, на час дії установленого на території України карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені, а у подальшому - зупинені на строк дії воєнного стану, який (загальновідомий факт) діє безперервно до цього часу, з огляду на що заява відповідача про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, на підставі ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд покладає на відповідача 2 859,07 грн витрат зі сплати судового збору.

За ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. ч. 3 - 6 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

В якості доказів понесення витрат на правничу допомогу позивач надав до матеріалів справи копії наступних документів: Договору про надання правничої допомоги № 124-2024 від 04.12.2024, Акта надання послуг № 104 від 17.12.2024, Ордера серії ВН № 1448767 від 18.12.2024, Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2339, платіжної інструкції № 1825 від 20.12.2024 (а.с. 24-30, 32).

Як встановлено судом, 04.12.2024 між ОСББ «ЗОЛУШКА» (замовник) та Адвокатським об`єднанням «Філіппов та партнери» (виконавець) укладено Договір про надання правничої допомоги № 124-2024, згідно з п. 4 якого виконавець за дорученням замовника зобов`язується надати правничу допомогу, професійну правничу допомогу, юридичні/консультаційні послуги, а замовник зобов`язується оплатити їх. Обсяг прав та повноважень, що передаються виконавцеві замовником складають права замовника, передбачені процесуальним та іншим законодавством у якості будь-якого учасника судового чи будь-яких інших справ та процесів.

Замовник та виконавець погодили, що прийом-передача наданих послуг проводитиметься за кожний звітний період шляхом підписання акта прийому-передачі наданих послуг чи іншого документа відповідно до чинний в Україні правил бухгалтерського та податкового обліку (п. 2 ст. 7 договору про надання правничої допомоги).

17.12.2024 сторонами підписано Акт надання послуг № 104 від 17.12.2024 на суму 8 000,00 грн, згідно з яким виконавець надав замовнику послуги з надання правничої допомоги представництво інтересів клієнта за позовом про стягнення заборгованості з оплати внесків на утримання багатоквартирного будинку з ТОВ «НА КРИМСЬКІЙ» у Господарському суді Одеської області.

Так, згідно вказаного акту загальна вартість послуг склала 8 000,00 грн та становить собою гонорар у фіксованому розмірі.

20.12.2024 позивач перерахував на користь адвокатського об`єднання грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн за послуги з надання правової допомоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 1825 від 20.12.2024.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, водночас, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України, заява № 19336/04).

Здійснивши правовий аналіз норм статей 126, 129 ГПК України, суд дійшов висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у Постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у Постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 № 910/15621/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 тощо.

За таких обставин, з урахуванням критеріїв розумності і реальності витрат позивача на правову допомогу, встановлення їхньої дійсності та необхідності, співмірності зі складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом позивача роботами (наданими послугами), зважаючи на конкретні обставини справи, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та заперечення відповідача, суд в порядку розподілу судових витрат дійшов висновку про покладення на відповідача 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу, що, на думку суду, цілком відповідає критеріям, визначеним ч.ч. 4, 5 ст. 129, ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 126, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗОЛУШКА» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «НА КРИМСЬКІЙ» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; ) про стягнення 54 946,67 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НА КРИМСЬКІЙ» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; ) на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЗОЛУШКА» (65069, Одеська обл., м. Одеса, вул. Кримська, буд. 71; ) 51 881,31 грн заборгованості, 2 859,07 грн витрат зі сплати судового збору, 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 17 березня 2025 р. Повне рішення складено та підписано 21 березня 2025 р.

Суддя Р.В. Волков