ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 рокуСправа № 912/2952/24

Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г., за участі секретаря судового засідання Лупенко А.І., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу №912/2952/24

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління», вул. Молодіжна, 53, смт Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградська область, 27552

до відповідачів

1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», вул. Панянка, 65Б, м. Полтава, Полтавська область, 36022

2. Товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром», вул. Молодіжна, буд. 63, смт Власівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 27552

про визнання недійсним пункту договору, стягнення 146192,35 грн збитків

Представники сторін:

від позивача - Квашук О.М., адвокат, ордер серії ВА №1093373 від 25.11.2024;

від відповідача-1 -Ігнатенко С.Ю., адвокат, довіреність №149 від 20.12.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 3392 видане 18.03.2020

від відповідача-2 участі не брали

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Світловодське кар`єроуправління» (далі ТДВ «Світловодське кар`єроуправління») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» (далі ТОВ «Полтаваенергозбут») та Товариства з додатковою відповідальністю «Об`єднання Дніпроенергобудпром» (далі ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром») з такими вимогами:

- визнати недійсним пункт 5.3 договору поруки № 2024/Z/50, укладений 05 березня 2024 року між ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління»;

- стягнути з ТОВ «Полтаваенергозбут» збитки в розмірі 877154,12 грн. В подальшому подало заяву про зменшення позовних вимог, в якій просило стягнути збитки в розмірі 146192,35 грн;

- покласти на відповідачів судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» вказало, що:

- 01.01.2019 уклало з ТОВ «Полтаваенергозбут» договір № 21510338 про постачання електричної енергії споживачу за яким ТОВ «Полтаваенергозбут» продає йому електроенергію для забезпечення потреб електроустановок, а воно оплачує вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору;

- 21.12.2023 ТОВ «Полтаваенергозбут» виставило рахунок № А21510338 за активну електричну енергію за грудень 2023 та передплату за січень 2024 на загальну суму 3734063,50 грн, а 26.02.2024 та 14.03.2024 рахунок ВП 21510338 на відшкодування вартості з припинення/відновлення електроспоживання електроустановок споживача на загальну суму 2058,12 грн;

- 05.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» та ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» уклали тристоронній договір поруки № 2024/Z/50, за умовами якого ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» взяло на себе зобов`язання солідарно відповідати перед ТОВ «Полтаваенергозбут» за виконання договірних зобов`язань ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» за договором постачання електроенергії;

- за пунктом 5.3 договору поруки ТОВ «Полтаваенергозбут» складає та реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», що за твердженням ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», суперечить пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі ПКУ), а тому він просить визнати цей пункт договору недійсним;

- 19.03.2024 ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» за договором поруки сплатило ТОВ «Полтаваенергозбут» за отриману ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» електроенергію за договором постачання електроенергії платіжним дорученням № 544 875096 грн та відшкодування вартості з припинення/відновлення електроспоживання споживача в сумі 2058,12 грн;

- 19.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» сформувало та зареєструвало в ЄРПН податкову накладну в сумі 2058,12 грн, а 31.03.2024 на суму 875096 грн не на ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», а на платника такої послуги ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», що за його твердженням, є порушенням пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПКУ);

- у зв`язку з тим, що податкові накладні зареєстровано не на ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», воно втратило право на включення до податкового кредиту податку на додану вартість в розмірі 877154,12 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог 146192,35 грн), що в свою чергу призвело до понесення ним збитків у вказаному розмірі.

Ухвалою від 02.12.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі №912/2952/24 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначив на 26.12.2024 об 11:00 год та встановив учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

16.12.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» подало відзив на позовну заяву в якому зазначило, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав:

- сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору, за частиною 3 статті 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, а відтак відсутні підстави для визнання пункту 5.3 договору поруки недійсним.

- з урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо стягнення збитків такими, що не підлягають задоволенню;

- ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» у будь-якому разі не зміг би віднести суми ПДВ до складу податкового кредиту, оскільки ним не здійснювалась оплата за спожиту електричну енергію та відшкодування вартості з припинення/відновлення електроживлення, а тому відсутні законодавчі підстави для цього;

- відсутні інші докази, зокрема матеріали податкової перевірки, які б свідчили про вчинення ТОВ «Полтаваенергозбут» порушень щодо реєстрації податкової накладної.

23.12.2024 ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» подало відповідь на відзив в якій зазначило, що:

- порушення ТОВ «Полтаваенергозбут» норм чинного законодавства щодо реєстрації податкових накладних випливає із законодавчо встановленої норми пункту 201.10 статті 201 ПКУ, а тому непотрібне проведення податкової перевірки;

- за пунктом 198.2 ПКУ датою внесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. В даному випадку це дата отримання ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» послуги з постачання електроенергії. Крім цього право скористатися податковим кредитом надане йому в силу норми пункту 201.10 статті 201 КПУ.

23.12.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» подало заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначило про помилковий розрахунок суми позову та просило на підставі пункту 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зменшити розмір позовних вимог та вважати суму збитків, заявлених до стягнення, - 146192,35 грн.

27.12.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» подало заперечення та зазначило, що ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не здійснювало оплату вартості товарів/послуг, а тому у нього не виникає права на віднесення сум податку до податкового кредиту, що свідчить про відсутність порушених його прав чи законних інтересів внаслідок укладення пункту 5.3 Договору поруки.

03.01.2025 ТОВ «Полтаваенергозбут» подало додаткові пояснення у справі.

Ухвалою від 16.01.2024 суд закрив підготовче провадження у справі №912/2952/24 та призначив справу до судового розгляду по суті на 11.02.2025 о 10:00 год.

За клопотанням відповідача 1 в засіданні 11.02.2025 оголошено перерву до 19.02.2025 о 14:00.

За клопотанням відповідача 1 в засіданні 11.02.2025 оголошено перерву до 26.02.2025 о 15:00.

В засіданні 26.02.2025 суд дослідив докази у справі та оголосив перерву до 10.03.2025 о 11:00.

За клопотанням позивача, в засіданні 10.03.2025 оголошено перерву до 19.03.2025 о 15:00 .

У судовому засіданні 19.03.2025 позивач підтримав позов повністю, відповідач-1 заперечував проти задоволення позову, відповідач-2 участі не брав.

Частиною 5 ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.

Так, ухвала про відкриття провадження у справі доставлена до електронного кабінету ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» - 02.12.2024, всі інші ухвали також доставлені у відповідні дати до електронного кабінету.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, господарський суд розглядає справу по суті в судовому засіданні за відсутності представника відповідача-2.

Відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву.

Частиною 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.

01.01.2019 ТОВ «Полтаваенергозбут», виступаюче у якості постачальника, уклало з ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», як споживачем, договір № 21510338 про постачання електричної енергії споживачу (а.с. 9-12), за пунктом 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та ПРРЕЕ (пункт 2.1).

У межах договірних відносин ТОВ «Полтаваенергозбут» виставило ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» рахунок на оплату № А21510338 від 31.12.2023 за активну електричну енергію згідно договору 21510338 від 01.01.2019 за грудень 2023 на загальну суму 3734063,50 грн, з яких 1934063,50 грн за активну електроенергію за грудень 2023, передплата за січень 1800000 грн (а.с. 16), а також склало акти виконаних робіт по договору № 21510338 від 26.02.2024 з відшкодування вартості з припинення/відновлення електроживлення електроустановок споживача на суму 1095,77 грн та 962,35 грн (а.с. 15), а також виставило відповідні рахунки на оплату.

В подальшому, 05.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут», як кредитор, ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», як поручитель, та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», як боржник, уклали договір поруки № 2024/Z/50 (а.с. 13-14).

За основними умовами договору, які впливають на взаємовідносини сторін щодо наявного спору:

- поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання договірних зобов`язань боржника, згідно договору про постачання електричної енергії споживачу № 21510338 від 01.01.2019 та обраної комерційної пропозиції № 25, у розмірі, встановленому у п. 3.1 договору (пункт 1.1);

- підстава зобов`язання, забезпеченого порукою за цим договором є договір про постачання електричної енергії споживачу на підставі якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов`язку боржника щодо оплати: за спожиту електричну енергію протягом грудня 2023 та січня-лютого 2024 у сумі 2625288,01 грн; 3% за несвоєчасну оплату обумовлених договором платежів у сумі 6960,85 грн; за послуги з підключення (відключення) у сумі 1938,71 грн; планових платежів та поточних рахунків за спожиту електричну енергію (пункт 2.1);

- поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання, вказаного в п. 2.1 договору (пункт 3.1);

- поручитель зобов`язується виконати за боржника зобов`язання останнього перед кредитором на умовах, в порядку і в строки відповідно до цього договору та договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.1);

- кредитор складає та реєструє податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на поручителя (пункт 5.3).

Крім цього, 19.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» зареєструвало податкову накладну, в якій вказало: отримувач (покупець) - ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», загальна сума коштів, що підлягають сплаті із урахуванням податку на додану вартість 2058,22 грн, загальна сума податку на додану вартість 343,02 грн, опис (номенклатура) товарів/послуг продавця роботи з припинення та відновлення електроживлення електроустановок споживача (а.с. 19).

Також, 31.03.2024 ТОВ «Полтаваенергозбут» зареєструвало податкову накладну, в якій вказало: отримувач (покупець) - ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром», загальна сума коштів, що підлягають сплаті із урахуванням податку на додану вартість 875096 грн, загальна сума податку на додану вартість 145849,33 грн, опис (номенклатура) товарів/послуг продавця роботи з припинення та відновлення електроживлення електроустановок споживача (а.с. 20).

Як слідує з листа ТОВ «Полтаваенергозбут» від 30.05.2024 за вих. № 02-9-1/6555 воно не погодилось із пропозицією ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» на зміну умов договору поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024 шляхом підписання додаткової угоди № 1 щодо викладення п. 5.3 договору в новій редакції (а.с. 21).

Відповідно до приписів статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загально прийнятим визначенням збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ учасника правовідносин, що обмежує його інтереси і проявляється у витратах, втраті або пошкодженні майна, а також у сумі неодержаних доходів.

Поряд з цим, за змістом частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У пункті 5.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2019 у справі № 920/85/18 Суд надав правовий висновок стосовно застосування вказаних правових норм та вказав, що:

- для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини,

- відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань,

- для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв`язку між збитками позивача та діями відповідача,

- вимога про відшкодування збитків може пред`являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

Отож, для можливості застосування майнової відповідальності у вигляді стягнення збитків є доведення не тільки самого порушення умов договору але й причинно-наслідкового зв`язку між таким порушенням та спричиненими збитками.

Відповідно до пункту 44 підрозділу 2 розділу ХХ ПКУ тимчасово, до 1 січня 2026 року, платники податку, які здійснюють постачання, передачу, розподіл електричної та/або теплової енергії, надають послуги із забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та/або послуги із зменшення навантаження відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання вугілля та/або продуктів його збагачення товарних позицій 2701, 2702 та товарної підпозиції 2704 00 згідно з УКТ ЗЕД, надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, нараховують плату за абонентське обслуговування, визначають дату виникнення податкових зобов`язань та податкового кредиту за касовим методом.

Норма цього пункту поширюється на операції, за якими дата виникнення першої з подій, визначених у пункті 187.1 статті 187 та у пункті 198.2 статті 198 цього Кодексу, припадає на звітні (податкові) періоди до 1 січня 2026 року.

Відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПКУ касовий метод для цілей оподаткування ПДВ це метод податкового обліку, за яким дата виникнення податкових зобов`язань визначається як дата зарахування (отримання) коштів на рахунки платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, на електронний гаманець у емітента електронних грошей та/або на рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, у касу платника податків або дата отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів (послуг), а дата віднесення сум податку до податкового кредиту визначається як дата списання коштів з рахунків платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг, з електронних гаманців у емітента електронних грошей та/або з рахунків в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, дата видачі з каси платника податків або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

За пунктом 187.1 статті 187 ПКУ датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПКУ датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи; ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З метою застосування підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 ПКУ іншими видами компенсації вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) товарів (послуг) вважається компенсація вартості таких товарів (послуг) будь-яким способом, відмінним від оплати грошовими коштами.

У справі, що розглядається за отриману від постачальника електричну енергію розраховується третя юридична особа, а саме ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» за договором поруки.

Відповідно до частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму

Пунктом 1 статті 528 ЦК України встановлено, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою.

Відтак, постачальник на дату виникнення першої події відповідно до пункту 187.1 статті 187 розділу V ПКУ зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи із бази оподаткування ПДВ, визначеної згідно з пунктом 188.1 статті 188 розділу V ПКУ, та скласти податкову накладну і зареєструвати її в ЄРПН на отримувача.

При цьому, оскільки оплата за отримані від постачальника послуги не здійснювалась безпосередньо отримувачем, тобто послуги надані постачальником, ТОВ «Полтаваенергозбут», отримувачу, ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», на безоплатній основі, то сума ПДВ, зазначена у такій податковій накладній, зареєстрованій в ЄРПН, підлягала б включенню до складу податкового кредиту отримувача з одночасним нарахуванням отримувачем податкових зобов`язань з ПДВ за правилами, визначеними пунктом 198.5 «г» статті 198 розділу V ПКУ.

Відтак, у ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не виникло право на отримання податкового кредиту, оскільки ним не здійснювалась оплата за поставлену електричну енергії, а отримана вона була на безоплатній основі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.10.20119 року у справі №804/20741/14, в якій зазначено, що право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів (робіт, послуг), до податкового кредиту у суб`єкта господарювання виникає в разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значущих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції відповідного виду; наявності в сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції та подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у її межах. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту. Недоведеність наявності вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної сили для цілей формування податкового кредиту, а покупця права на його формування та відображення в бухгалтерському та податковому обліку.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин, навіть за наявності факту реєстрації податкових накладних на отримувача (покупця) - ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», останній би не мав права на формування та отримання податкового кредиту, а відтак ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало жодних збитків.

Щодо визнання недійсним пункту 5.3 договору поруки суд зазначає, що аналіз укладеного між ТОВ «Полтаваенергозбут», ТДВ «Об`єднання Дніпроенергобудпром» та ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» договору № 2024/Z/50 від 05.03.2024 вказує, що він за своєю правовою природою є договором поруки, правовідносини за якими регулюються приписами параграфу 3 глави 49 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом статті 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Водночас, згідно зі статтею 554 цього ж Кодексу, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно.

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.

Поряд з цим, відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПКУ платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних і згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПКУ надати покупцю за його вимогою.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, зокрема повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг (підпункт «д» пункту 201.1 статті 201 ПКУ).

Отже незалежно від того, що згідно з умовами договору виконання обов`язку щодо оплати за товари/послуги покладено на іншу особу, податкова накладна складається на покупця (отримувача) товарів/послуг.

У частині 1 статті 202 ЦК України надане визначення правочину, а саме ним є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 204 того ж Кодексу встановлена презумпція правомірності правочину, зокрема, він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, необхідні для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. За частиною 1 цієї статті правочин не може суперечити законодавству.

Законодавством також установлені підстави для визнання правочину недійсним. А саме, за змістом статті 215 ЦК України: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) (серед інших) вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 цього Кодекс (частина 1); недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2).

Отож, вказані правові положення визнають правочин недійсним у випадку порушення діючого законодавства при його укладенні.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.06.2019 у справі № 920/85/18 надала висновок щодо зазначених правових положень та зазначила, що відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

У спорі суд установив, що оскільки ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало збитків у зв`язку з реєстрацією податкової накладної за умовами пункту 5.3 договору поруки, то і не довело факту порушення його права, а відтак, позовна вимога щодо визнання недійсним пункту 5.3 поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024 не підлягає задоволенню незалежно від того, що суд установив, що він суперечить законодавству.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, обставин справи та вказаних правових положень, суд виснує, що:

- у контексті спірних правовідносин, навіть за наявності факту реєстрації податкових накладних на отримувача (покупця) - ТДВ «Світловодське кар`єроуправління», останній би не мав право на формування та отримання податкового кредиту, а відтак ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не зазнало жодних збитків;

- ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» не довело факту порушення його права укладенням пункту 5.3 договору поруки № 2024/Z/50 від 05.03.2024, незалежно від інших обставин, встановлених судом.

На підставі викладеного позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судовими витратами у справі є витрати ТДВ «Світловодське кар`єроуправління» на сплату судового збору у сумі 4844 грн, які у відповідності до приписів пункту 2 частини 4 статті 129 ГПК України відносяться на нього.

На підставі вказаних правових норм та керуючись ст. 74, 76-77, 123, 129, 233, 236-241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення надіслати позивачу та відповідачам до Електронних кабінетів.

Повне рішення складено 24.03.2025.

Суддя В.Г. Кабакова