ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Справа № 906/203/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Маціщук А.В. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: Вітів В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Віктор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 (повний текст складено 12 грудня 2024 року, суддя Прядко О.В.)

за позовом Приватного підприємства "Гермес Агро"

до Селянського фермерського господарства "Віктор"

про стягнення 1111551,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ГЕРМЕС АГРО" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Селянського фермерського господарства "ВІКТОР" про стягнення 1111551,61 грн, з яких 156835,54 грн недоплати за поставлений товар з урахуванням курсової різниці, 255344,89 грн 10% штрафу, 362794,38 грн пені та 336576,80 грн 30% річних.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 частково задоволено позов Приватного підприємства "Гермес Агро" до Селянського фермерського господарства "Віктор" про стягнення 1111551,61 грн.

Закрито провадження у справі №906/203/24 за позовом Приватного підприємства "ГЕРМЕС АГРО" до Селянського фермерського господарства "ВІКТОР" в частині вимоги про стягнення 156835,54 грн недоплати за товар з урахуванням курсової різниці за відсутністю предмета спору.

Зменшено розмір штрафу на 50% до 127672,45 грн.

Зменшено розмір пені на 50% до 103456,46 грн.

Зменшено розмір 30% річних до розміру 3% - 33020,16 грн.

Присуджено до стягнення з Селянського фермерського господарства "ВІКТОР" (вул. Шевченка, буд. 15, с. Бистрик, Бердичівський р-н, Житомирська обл., 13370, ідентифікаційний код 31763092) на користь Приватного підприємства "ГЕРМЕС АГРО" (вул. Басейна, буд. 2-А, м. Житомир, Житомирська обл., 10014, ідентифікаційний код 41972460) 127672,45 грн штрафу, 103456,46 грн пені, 33020,16 грн відсотків річних та 10449,99 грн судового збору.

В іншій частині в позові відмовлено.

Повернуто Приватному підприємству "ГЕРМЕС АГРО" (вул. Басейна, буд. 2-А, м. Житомир, Житомирська обл., 10014, ідентифікаційний код 41972460) з Державного бюджету України 941,01 грн судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією №1704 від 26.01.2024.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що матеріалами справи підтверджено факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати товару за договором поставки №08/2021 від 07 квітня 2021 року, при цьому станом на 03 червня 2022 року заборгованість відповідача (визначена у гривні без урахування курсової різниці) за договором була погашена у повному обсязі. Після відкриття провадження у даній справі відповідач сплатив на користь позивача суму боргу за товар з урахуванням курсової різниці у розмірі 156835,54 грн.

Суд дійшов висновку, що позивачем правомірно і обґрунтовано на підставі і в порядку пункту 8.2, абзацу 2 пункту 8.3, пункту 8.4 договору нараховано до стягнення 206912,92 грн пені та 255344,89 грн штрафу. За арифметичним підрахунком та висновком суду, правомірним є нарахування відповідачу 30% річних в сумі 330201,57 грн.

Разом з тим, враховуючи доводи сторін, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру штрафу на 50% до 127672,45 грн та пені на 50% до 103456,46 грн. Також суд дійшов висновку задовольнити клопотання відповідача про зменшення 30% річних частково та зменшити їх розмір до суми, що становить 3% від прострочених платежів в межах правомірно визначеного позивачем періоду, а тому, за висновком суду, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 33020,16 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 в частині стягнення 127672,45 грн. штрафу та 103456,46 грн. пені. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити клопотання СФГ "Віктор" про зменшення нарахованого штрафу і пені на 93,86%.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначає, що не може погодитись із висновками суду щодо часткового зменшення штрафу до 127 672,45 грн., пені до 103 456,46 грн. Вважає, що під час його прийняття було порушено норми матеріального і процесуального права та не враховано висновки Верховного Суду (в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 19 січня 2024 року у справі №911/2269/22, постановами Верховного Суду в складі КГС від 22 травня 2019 року у справі №910/11733/18, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, Верховного Суду в складі КГС від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19), не враховано висновки КГС щодо співвідношення розміру заборгованості до розміру пені (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19), проігноровано статус відповідача як сільськогосподарського виробника та його участь в продовольчій безпеці в період широкомасштабного вторгнення рф (постанова Верховного Суду в складі КГС від 09 березня 2024 року у справі №902/317/22).

Апелянт зазначає, що СФГ "ВІКТОР" - аграрне підприємство, яке вирощує зернові і займається сільським господарством, чим покликане забезпечити продовольчу безпеку в країні. Станом на 2021 рік частка сільськогосподарського товаровиробництва становила 99,41%; техніка і працівники СФГ "ВІКТОР" неодноразово залучались до виконання завдань із забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, а саме: надання паливно-мастильних матеріалів та запасних частин до автомобільної техніки, будівництва фортифікаційних споруд, надання та доставки продовольства, доставки інших вантажів в райони ведення бойових дій та території, що були звільнені від окупації, за кошти господарства. Фермерське господарство не змогло залучити необхідної кількості сезонних працівників через бойові дії в області та відтік людей; весна-літо 2022 року супроводжувались значним ростом цін на паливно-мастильні матеріали і в подальшому їх відсутністю; внаслідок обстрілів Бердичівського району СФГ "ВІКТОР" несло непередбачувані витрати для забезпечення роботи господарства. Відповідач зазначив, що у травні 2022 року звертався до позивача для повного розрахунку, але ні відповіді на лист про узгодження повної суми, ні розрахунків не отримав. Також відповідач стверджує, що позивач не зазначив збитків внаслідок затримки оплати, оскільки оплата за курсом долара США на день її виконання згідно договору заперечує можливість інфляційних збитків та збитків внаслідок коливання курсу долара США. Таким чином, відповідач повністю обґрунтовано заявив клопотання про необхідність істотного зменшення нарахованої пені і штрафу (які складають 162,81% та 231,32% від пред`явленої до стягнення суми основного боргу пред`явленої в позовній заяві) на 93,86 % (пропорційно частині заборгованості, яка була погашена в червні 2022 року).

Скаржник стверджує, що максимально сприяв зменшенню збитків, що підтверджується згодою на сплату за курсом на день оплати та погашення 93,86% заборгованості в складний період повномасштабного вторгнення (курсова різниця в розмірі 6,14% повністю погашена з отриманням позовної заяви). Станом на час розгляду справи заборгованість погашена на 100%.

Апелянт звертає увагу суду, що зменшення пені та штрафу - на 50%, до 231128,91 грн., становить 197,06% від 394,12% пред`явлених в позові. Зважаючи на те, що основна заборгованість була погашена ще 02 червня 2022 року, задовго до подання позовної заяви то рішення про стягнення пені і штрафу, які в 2 рази перевищують розмір курсової різниці суперечить інституту неустойки та стала несправедливо непомірним тягарем для боржника і джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. На недопустимості наведеного підходу зазначено в постанові та в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: ухвала від 12 березня 2024 року у справі №906/163/23 за позовом ПП "ГЕРМЕС АГРО" до ФГ "СЄРГІЙ-С", в якому розглядались аналогічні умови Договору поставки. Хоча судом задоволено клопотання в частині зменшення 30% річних на 90% та повністю враховано обставини наведені відповідачем, однак наведені обставини безпідставно не враховані при розгляді клопотання про зменшення пені та штрафу.

Листом №906/203/24/653/25 від 05 лютого 2025 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Житомирської області.

20 лютого 2025 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №906/203/24.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 лютого 2025 року у справі №906/203/24 залишено без руху апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Віктор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24. Запропоновано скаржнику усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 (десяти) днів із дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та надати суду докази сплати судового збору у розмірі 5200,40 грн., належні докази направлення копії апеляційної скарги позивачу.

05 березня 2025 року від СФГ "Віктор" надійшла заява про виконання ухвали про залишення без руху, до якої додано платіжну інструкцію в національній валюті №3130 від 03 лютого 2025 року про сплату 15675 грн. судового збору та докази направлення копії апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2025 року у справі №906/203/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Селянського фермерського господарства "Віктор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на "26" березня 2025 р. об 11:15 год.

21 березня 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від представника Селянського фермерського господарства "Віктор" - адвоката Вітів Віталія Антоновича надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 березня 2025 року у справі №906/203/24 задоволено клопотання представника Селянського фермерського господарства "Віктор" адвоката Вітів Віталія Антоновича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в справі №906/203/24.

Позивач своїм правом, передбаченим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні 26 березня 2025 року, яке проводилось в режимі відеоконференції у відповідності до статті 197 ГПК України, представник відповідача повністю підтримаа вимоги і доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07 квітня 2021 року між ПП "ГЕРМЕС АГРО" як постачальником та СФГ "ВІКТОР" як покупцем укладено договір поставки №08/2021 (далі - договір), згідно з пунктами 1.1, 1.2 якого цей договір визначає умови купівлі-продажу засобів захисту рослин, мінеральних добрив, насіння (надалі - товар). Предметом договору є товар, який належить продавцю на момент укладення договору або буде набутий продавцем у майбутньому.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 договору, асортимент товару, його кількість, ціна визначається у додатках та/або накладних документах відпуску товару, що є невід`ємною частиною цього договору. У випадку розбіжності даних у додатках щодо найменування, кількості і ціни товару в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній перевагу має видаткова накладна. Всі рахунки та накладні документи, що виписані в період дії даного договору, є невід`ємною його частиною.

За умовами пунктів 3.1 3.4 договору, товар може передаватись покупцю партіями. Товар вважається переданим покупцю з моменту підписання видаткових накладних. Прийом-передача товару від постачальника до покупця проводиться шляхом виписки накладної та або акта, де зазначається дата передачі товару покупцю. Разом із товаром постачальник передає покупцю оригінальні товаросупровідні документи. Покупець зобов`язаний передати постачальнику оригінал доручення та/або оформити відповідні документи згідно генерального доручення. Поставка товару за домовленістю та/або усною домовленістю сторін на умовах EXW (передано на складі продавця) або СРТ (до місця, вказаного покупцем).

Приймання товару по кількості і якості проводиться покупцем в момент його передачі від продавця (пункт 4.1 договору).

Згідно з пунктом 5.1 договору, ціна товару виражається в національній валюті України - гривні.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатках, що є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до частини 2 статті 524 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди, що ціна на товар та загальна сума договору зазначені у додатках і визначені у національній валюті України в сумі, що еквівалентна курсу USD на міжбанківському валютному ринку України на день підписання даного договору.

Товар оплачується на розрахунковий рахунок продавця в національній валюті, згідно цін, вказаних у відповідних додатках до договору, скоригованих пропорційно зміні USD на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару (пункт 5.3 договору).

Оплата товару проводиться наступним чином: оплата покупцем 100% вартості товару згідно видаткових накладних в строк до 01 листопада 2021 року (пункт 5.4 договору).

У пункті 5.5 договору погоджено, що у випадку, якщо курс USB на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату оплати товару є нижчим курсу USD на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого товару, покупець зобов`язується використовувати курс USD на міжбанківському валютному ринку України до гривні на дату відвантаження такого товару для цілей оплати такого товару.

За змістом пункту 6.1 договору, покупець зобов`язаний, зокрема: прийняти товар на умовах, визначених договором; провести оплату за товар в строк і на умовах, вказаних в статті 5 цього договору. Продавець зобов`язаний передати товар покупцю згідно умов договору (пункт 6.2 договору).

У розділі 8 сторони передбачили відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору. Зокрема, згідно з пунктом 8.2 договору, за прострочення виконання зобов`язання покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

Сторони, відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій становить 3 роки з моменту підписання даного договору. Крім цього, сторони, відповідно до пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання за даним договором, здійснюється протягом 5 років (пункт 8.3 договору).

Згідно з пунктом 8.4 договору, покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь продавця штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару.

Сторони, згідно пункту 2 статті 625 ЦК України, дійшли згоди, що покупець у випадку прострочення оплати товару за користування коштами продавця сплачує на користь останнього 30% річних (пункт 8.6 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договору, всі зміни та доповнення до договору дійсні тільки в тому випадку, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані обома сторонами цього договору.

Всі додатки до цього договору є його невід`ємною частиною (пункт 10.11 договору).

Договір діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання сторонами обов`язків по договору (пункт 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 2553448,91 грн, який було прийнято останнім:

- згідно додатку №1 від 07 квітня 2021 року до договору та видаткової накладної №298 від 18 жовтня 2021 року на суму 820142,22 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 29 грудня 2021 року на суму 500000,00 грн та 26 січня 2022 року на суму 320142,22 грн, відповідно до платіжних інструкцій №1654, №1674.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 3969,42 грн (140,91$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 5288,35 грн (140,91$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №2 від 07 квітня 2021 року до договору та видаткової накладної №306 від 21 жовтня 2021 року на суму 773981,28 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 03 червня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №87.

За розрахунком позивача, відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 59109,08 грн (1973,59$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 74068,90 грн (1973,59$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №3 від 13 квітня 2021 року до договору та видаткової накладної №307 від 21 жовтня 2021 року на суму 46135,20 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 26 січня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №1675.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 572,03 грн (20,31$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 762,10 грн (20,31$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №4 від 15 квітня 2021 року до договору та видаткової накладної №308 від 21 жовтня 2021 року на суму 460597,91 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 26 січня 2022 року на суму 60597,91 грн та 03 червня 2022 року на суму 400000,00 грн, відповідно до платіжних інструкцій №1679, №88.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 751,35 грн (26,67$) та 30548,07 грн (1019,97$), тобто в загальному розмірі 31299,42 грн (1046,64$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 39280,40 грн (1046,64$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №5 від 18 червня 2021 року до договору та видаткової накладної №309 від 21 жовтня 2021 року на суму 35950,32 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 26 січня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №1676.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 445,75 грн (15,82$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 593,72 грн (15,82$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №6 від 09 липня 2021 року до договору та видаткової накладної №310 від 21 жовтня 2021 року на суму 38263,20 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 26 січня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №1677.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 474,42 грн (16,84$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 632,00 грн (16,84$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №7 від 30 серпня 2021 року до договору та видаткової накладної №311 від 22 жовтня 2021 року на суму 242577,18 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 03 червня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №89.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 18525,66 грн (618,55$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 23214,18 грн (618,55$ х 37,53 грн);

- згідно додатку №8 від 14 вересня 2021 року до договору та видаткової накладної №356 від 09 листопада 2021 року на суму 135801,60 грн, в тому числі ПДВ. Оплату за цей товар здійснено 03 червня 2022 року у повному обсязі, відповідно до платіжної інструкції №90.

За розрахунком позивача відповідач мав сплатити курсову різницю у розмірі 10371,19 грн (346,28$). Курс продажу USD до гривні на час закриття торгів, що склався на міжбанківському валютному ринку України на 22 січня 2024 року, - 37,53 грн/USD. Отже сума недоплати за товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року становить 12995,89 грн (346,28$ х 37,53 грн).

За розрахунком позивача, загальна сума боргу за поставлений товар з урахуванням курсової різниці станом на 22 січня 2024 року склала 156835,54 грн, яку сплачено відповідачем після відкриття провадження у даній справі у повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією №516 від 29 лютого 2024 року.

Крім того, Приватним підприємством "Гермес Агро" було заявлено до стягнення 255344,89 грн 10% штрафу, 362794,38 грн пені та 336576,80 грн 30% річних за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань зі своєчасної оплати поставленого товару.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів зазначає наступне.

В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Умовами договору поставки №08/2021 від 07 квітня 2021 року передбачена відповідальність покупця за прострочення оплати товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення (пункт 8.2 договору), штрафу у розмірі 10% від вартості неоплаченого товару (пункт 8.4 договору) та встановлено інший, ніж передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, розмір процентів річних за користування коштами продавця 30% (пункт 8.6 договору).

Судом апеляційної інстанції вбачається з матеріалів справи, що місцевий господарський суд здійснював власні арифметичні розрахунки та встановив, що обгрунтованими є пеня в розмірі 206912,92 грн., штраф у розмірі 255344,89 грн. та 30% річних у розмірі 330201,57 грн. Зауважень щодо таких розрахунків відповідач не висловив.

Так, слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру штрафу і пені на 50% та зменшив 30% річних до 3% річних.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 оскаржується відповідачем в частині часткового задоволення клопотання про зменшення штрафних санкцій в частині присудженого до стягнення штрафу та пені, а тому враховуючи вимоги частини 1 статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та заперечення відповідача щодо часткового задоволення клопотання про зменшення штрафних санкцій, суд за наслідками апеляційного розгляду, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тобто, обидва кодекси містять норми, які дають право суду зменшити розмір обрахованих за договором штрафних санкцій, але Господарський кодекс України вказує на неспівмірність розміру пені з розміром збитків кредитора як на обов`язкову умову, за наявності якої таке зменшення є можливим, тоді як Цивільний кодекс України виходить з того, що підставою зменшення можуть бути й інші обставини, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 липня 2021 року у справі №916/878/20).

Тлумачення частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Таку правову позицію викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 березня 2024 року у справі №917/612/23.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №922/266/20).

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру, на який зменшуються належні до сплати штрафні санкції, належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі №910/8698/19, від 08 жовтня 2020 року у справі №904/5645/19, від 14 квітня 2021 року у справі №922/1716/20, від 05 березня 2019 року у справі №923/536/18, від 10 квітня 2019 року у справі №905/1005/18).

У постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Місцевим господарським судом взято до уваги те, що затримка оплати виникла внаслідок відсутності на момент сплати 01 листопада 2021 року коштів на банківських рахунках, критичної потреби в грошових коштах для підтримання технологічного процесу господарства, знищення виробничих потужностей (комбайн і вантажівка), відношення фермерського господарства до підприємств, що забезпечують продовольчу безпеку регіону, залучення СФГ "ВІКТОР" до виконання завдань з оборони України під час вторгнення та допомоги потерпілим внаслідок збройної агресії, вжиття заходів для недопущення прострочення шляхом укладення договорів поруки, існування заборгованості контрагентів СФГ "ВІКТОР", що в сукупності вбачається з наявних у справі документів /т.1, а.с.68-89, 91, 97-104, 205-221; т.2, а.с.30-31/, а також те, що станом на 03 червня 2022 року заборгованість за поставлений товар (без урахування курсової різниці) була погашена, а станом на час розгляду справи сплачена і курсова різниця вартості товару у повному обсязі, порушення відповідачем зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять), а тому виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме: справедливості, добросовісності, розумності, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру штрафу на 50% до 127672,45 грн та пені на 50% до 103456,46 грн.

У розрізі зазначеного вище суд вважає за необхідне вказати, що таке зменшення пені та штрафу є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язання і проявом балансу між інтересами обох сторін, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також виступає способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум з урахуванням фінансового стану відповідача, ступені виконання зобов`язання.

Щодо посилань апелянта на неврахуванням Господарським судом Житомирської області висновків Верховного Суду щодо зменшення штрафу і пені, зокрема для аграрних виробників, колегія суддів зазначає наступне.

Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19 січня 2024 року у справі № 911/2269/22 вказала на те, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині третій статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Такий підхід є усталеним в судовій практиці.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №911/2269/22 зазначила, що враховуючи висновок про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки та критеріїв для встановлення розміру.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути однакових умов, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій: Верховний Суд не надавав у наведених вище справах висновків, які б певним чином додатково обмежували умови здійснення розсуду суду у питаннях зменшення розміру пені так, щоб тільки один варіант реалізації розсуду суду можна було вважати правильним. Тому відсутні підстави вважати, що у тих випадках, коли Верховний Суд дійшов висновку про відсутність порушення норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права при застосуванні судами власної дискреції, Верховний Суд зробив висновок про те, що тільки такий варіант реалізації дискреції слід вважати законним. Подібний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі №910/6471/20.

Таким чином, судом апеляційної інстанції не встановлено порушення місцевим судом власних дискреційних повноважень та неправильне застосування висновків Верховного Суду.

Крім того, відхиляючи аргументи скаржника, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що в питаннях наявності / відсутності підстав для зменшення розміру неустойки з огляду на їх варіабельність фактично неможливо говорити про подібність правовідносин, оскільки у кожному конкретному випадку суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій.

Отже, аналіз наведених скаржником у апеляційній скарзі висновків суду касаційної інстанції стосовно підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у справах свідчить про те, що з них не можна виокремити умови їх застосування окремо від специфічних обставин тих справ і застосувати у справі, що розглядається.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2025 року у справі №920/1176/21.

З аналогічних підстав спростовуються доводи апелянта щодо неврахування судом першої інстанції співвідношення заборгованості та розміру штрафних санкцій. Згідно з чинним законодавством розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій не врегульований, а тому таке питання має вирішуватися судом з урахуванням вимог статті 86 ГПК України. При цьому суд звертає увагу апелянта, що неустойку нараховано за порушення строків оплати в тому числі і основного боргу, а не лише кусової різниці. А тому брати до уваги співвідношення заявлених у відповідності до умов договору санкцій до суми боргу є недоречним. За відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, судом апеляційної інстанції не встановлено порушень Господарським судом Житомирської області норм законодавства при зменшенні штрафних санкцій на 50%, а 30% річних до 3% річних.

Безпідставні є також посилання скаржника на справу №906/163/23 за позовом ТОВ "Гермес Агро" до ФГ "Сергій-С" про стягнення заборгованості, оскільки ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі №906/163/23 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Гермес Агро" на рішення Господарського суду Житомирської області від 31 липня 2023 року та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 грудня 2023 року у справі №906/163/23. Відповідно до приписів частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених саме у постановах Верховного Суду. З Єдиного державного реєстру судових рішень не вбачається наявність постанови касаційної інстанції у зазначеній справі, як про це зазначає відповідач у апеляційній скарзі.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткову обґрунтованість позовних вимог (обґрунтовано застосовані судом першої інстанції дискреційні повноваження). Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах статті 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні частини 4 статті 269 ГПК України) не встановив.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про необхідність зменшення нарахованої пені та штрафу на 50%.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Селянського фермерського господарства "Віктор" на рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 02 грудня 2024 року у справі №906/203/24 в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/203/24 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "31" березня 2025 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Василишин А.Р.