ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2025 р. Справа№ 910/4655/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Алданової С.О.

Корсака В.А.

за участю:

секретаря судового засідання: Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Мікайилов Р.Р.;

від відповідача-1: не з`явились;

від відповідача-2: не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 (повний текст рішення складено 16.09.2024)

у справі № 910/4655/24 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофрутторг"

2. ОСОБА_1

про стягнення 810 032, 90 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі - ПАТ АБ «Украгзбанк», Банк) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофрутторг» (далі - ТОВ «Агрофрутторг», Товариство) та ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 810 032,90 грн заборгованості за кредитним договором №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ від 07.02.2022 та за договором поруки №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ-П2 від 15.02.2023.

На обґрунтування заявлених вимог Банк посилається на порушення Товариством як позичальником зобов`язання з повного та своєчасного повернення кредиту за договором №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ від 07.02.2022 про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9%» в АБ «Укргазбанк», а також ОСОБА_1 як поручителем в силу договору поруки №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ-П2 від 15.02.2023, яким забезпечувалось повернення кредиту.

Банк просить стягнути з відповідачів солідарно 700 000,00 грн простроченої заборгованості за кредитом, 71 140,37 грн простроченої заборгованості за процентами, 17 892,53 грн заборгованості за процентами (компенсація ФРП) та 21 000,00 грн штрафу.

Після закриття підготовчого провадження місцевим судом Банк подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій повідомив про зарахування ним платежу на суму 350 000,00 грн в межах гарантійного портфелю, наданого Кабінетом Міністрів України, в рахунок погашення кредитної заборгованості в якості гарантії за кредитним договором, що підлягає поверненню позичальником в порядку регресу. Банк вважає, що оскільки кошти від позичальника (Товариства) до Банку не надходили і, відповідно, відшкодування гаранту не проводилось, залишок заборгованості за гарантією Кабінету Міністрів України складає 350 000,00 грн. Посилаючись на п. 3.2.6, 3.2.9, 3.2.10 Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9 % в АБ «Укргазбанк», Банк вважає, що Товариство зобов`язане сплатити йому заборгованість за гарантійним платежем, що сплачений за гарантією Кабінету Міністрів України в сумі 350 000,00 грн, з метою повернення сплачених державою коштів Кабінету Міністрів України.

У поданій заяві Банк просив стягнути солідарно з відповідачів:

- 350 000,00 грн простроченої заборгованості за кредитом,

- 71 140,37 грн простроченої заборгованості за процентами,

- 17 892,53 грн заборгованості за процентами (компенсація ФРП),

- 21 000,00 грн штрафу,

- 350 000,00 грн заборгованості за гарантією.

Господарський суд міста Києва подану Банком заяву до матеріалів справи долучив, але до розгляду не прийняв. Суд дійшов висновку, що зазначена заява за своєю суттю спрямована на одночасну зміну предмету та підстав позову, в той час як відповідно до ст. 46 ГПК України одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 провадження за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» до ТОВ «Агрофрутторг», ОСОБА_1 про солідарне стягнення 810 032,90 грн в частині вимог про стягнення простроченої кредитної заборгованості в сумі 350 000,00 грн закрито. Позов Банку до Товариства та ОСОБА_1 про солідарне стягнення 460 032,90 грн задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства та ОСОБА_1 на користь Банку прострочену заборгованість за кредитом у сумі 350 000,00 грн, заборгованість за процентами у сумі 71 140,37 грн, заборгованість за процентами (компенсація ФРП) у сумі 17 892,53 грн, штраф у сумі 21 000,00 грн та 6 900,49 грн судового збору.

Під час розгляду справи суд встановив, що частина кредитної заборгованості ТОВ «Агрофрутторг» в сумі 350 000,00 грн була погашена в межах гарантійного покриття, наданого Кабінетом Міністрів України, що підтверджується випискою по особовому рахунку Товариства.

Оскільки гарантійне забезпечення у сумі 350 000,00 грн було сплачене після відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку, що провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення простроченої кредитної заборгованості на зазначену суму підлягає закриттю за відсутності предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Суд встановив, що залишок непогашеної відповідачем-1 заборгованості зі сплати кредиту становить 350 000,00 грн. З огляду на встановлений факт невиконання відповідачами обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів-1, 2 заборгованості за договором №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ від 07.02.2022 зі сплати кредиту в сумі 350 000,00 грн, простроченої заборгованості за процентами в сумі 71 140,37 грн, заборгованості за процентами (компенсація ФРП) у сумі 17 892,53 грн та штрафу в сумі 21 000,00 грн підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 05.09.2024, Банк звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині закриття провадження на суму 350 000,00 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги Банк зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що Банк у заяві про уточнення позовних вимог одночасно змінив і предмет позову і підстави позову, що є недопустимим. Скаржник вважає, що предмет позову у зазначеній заяві залишився незмінним - стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 810 032,90 грн, змінились лише підстави позову внаслідок зміни структури заборгованості за кредитним договором.

Апелянт зазначає, що від КМУ було зараховано гарантійний платіж у сумі 350 000,00 грн і з 22.04.2025 кошти від позичальника до Банку не надходили і відповідне відшкодування гаранту не проводилось, а тому залишок заборгованості за гарантією КМУ становить 350 000,00 грн.

Позиції учасників справи.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Козир Т.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 та витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4655/24.

24.10.2024 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/4655/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 апеляційну скаргу Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/4655/24 залишено без руху та надано скаржнику строк, не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/4655/24. Розгляд справи призначено на 11.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 відкладено розгляд апеляційної скарги Банку на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/4655/24 на 15.01.2025.

Судове засідання, призначене на 15.01.2025, не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Згідно з витягом протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 справа №910/4655/24 передана на розгляд колегії у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О., Корсак В.А.

Враховуючи зміну складу суду, ухвалою від 30.03.2025 справа №910/4655/24 прийнята до провадження та призначена до розгляду колегією суддів у визначеному складі на 03.03.2025.

У судовому засіданні 03.03.2025 суд протокольно оголосив перерву у розгляді справи до 24.03.2025, про що повідомив відповідачів відповідною ухвалою.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

07.02.2022 ПАТ АБ «Украгзбанк» (кредитор) та ТОВ «Агрофрутторг» (позичальник) уклали договір №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9% в АБ «Укргазбанк» (далі - кредитний договір), за умовами якого позичальник у повному обсязі акцептує Правила надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва в ПАТ АБ «Укргазбанк» (далі - Правила).

Зазначений договір є договором на приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України.

За умовами п. 1, 2 кредитного договору загальний ліміт кредитної лінії складає 1 400 000,00 грн. Кредитна лінія відкривається 07.02.2022 по 06.02.2025 (включно). Позичальник погашає кредит у строки дії ліміту відповідного періоду та в сумі перевищення фактичної заборгованості за кредитом цього періоду над лімітом кредитної лінії наступного періоду, відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування (додаток № 1 до договору).

Згідно з п. 3 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку комісії у розмірі та в порядку, визначених тарифами, які наведені в додатку 2 до договору про приєднання.

Цільове використання (мета) кредитних коштів - на поповнення обігових коштів для розрахунків з постачальниками (п. 4 кредитного договору).

За умовами п. 5 кредитного договору кредитні кошти надаються банком позичальнику на підставі заяви на отримання кредиту позичальника відповідно до додатку №1 до Правил в паперовій формі або у електронній формі, що направлена засобами КІБ в межах невикористаного залишку ліміту кредитної лінії згідно з графіком зменшення ліміту кредитної лінії окремими траншами, шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника в національній валюті.

Після отримання позичальником повної суми кредиту в межах ліміту кредитної лінії, встановленого в п. 1 цього договору про приєднання, подальше кредитування в межах строків та в межах сум ліміту кредитної лінії може здійснюватися лише після погашення позичальником частини або всієї суми наданого кредиту, у розмірі, який не може перевищувати обсягу такого погашення.

Надання банком кредитних коштів за цим договором про приєднання здійснюється за умови: сплати позичальником відповідних комісій банку, термін сплати яких настав, згідно з тарифами до цього договору про приєднання; виконання вимог п. 10 цього договору про приєднання щодо забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором про надання кредиту; дотримання позичальником інших зобов`язань відповідно до пункту 11 цього договору про приєднання. У разі існування за договором про приєднання заборгованості зі сплати основного боргу та відсотків більше 30 днів поспіль позичальнику забороняється подальше використання ліміту кредитної лінії.

Відповідно до п. 7 кредитного договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені договором про надання кредиту (прострочена заборгованість), у т.ч. у строки, визначені в графіку зменшення ліміту кредитної лінії за цим договором про приєднання, та/або відповідно до умов дострокового погашення кредиту, встановлених внаслідок застосування банком вимоги дострокового повного або часткового виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором про приєднання, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі: компенсаційної процентної ставки, збільшеної на 5 процентних пунктів, у випадку, якщо на момент виникнення підстави застосування підвищеної ставки діяла компенсаційна процентна ставка; базової процентної ставки, збільшеної на 5 процентних пунктів, у випадку, якщо на момент виникнення підстави застосування підвищеної ставки діяла базова процентна ставка.

Згідно з п. 10.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди №1 від 15.02.2023) на забезпечення зобов`язань за договором про надання кредиту прийнято: поруку ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ); гарантію Кабінету Міністрів України: з 07.02.2022 по 15.11.2022 в сумі 700 000,00 грн, що складає 50% від суми ліміту кредитування за цим договором про надання кредиту; з 16.11.2022 по 15.12.2022 в сумі 583 333,00 грн; з 16.12.2022 по 15.01.2023 в сумі 466 666,00 грн; з 16.01.2023 в сумі 350 000,00 грн; з 17.01.2023 по 15.11.2023 в сумі 700 000,00 грн; з 16.11.2023 по 15.12.2023 в сумі 583 333,00 грн; з 16.12.2023 по 15.01.2024 в сумі 466 666,50 грн; з 16.01.2024 в сумі 350 000,00 грн; з 17.01.2024 по 15.12.2024 в сумі 700 000,00 грн; з 16.12.2024 по 15.01.2024 в сумі 466 666,50 грн; з 16.01.2025 по 06.02.2025 в сумі 233 333,00 грн.

Згідно з п. 1.2 Правил підписанням договору про приєднання позичальник підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну і остаточну згоду з усіма умовами Правил, а також своє волевиявлення стосовно приєднання до Правил та отримання кредиту на умовах, визначених у Правилах та договорі приєднання.

Приєднуючись до Правил, позичальник приймає на себе всі обов`язки та набуває всіх прав, передбачених договором про надання кредиту (п. 1.3 Правил).

Банк надає позичальнику кредитні кошти / відкриває кредитну лінію у розмірі та на умовах, визначених договором про надання кредиту, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити комісії та проценти за користування кредитними коштами у порядку та на умовах, визначених договором кредиту (п. 2.1 Правил).

Відповідно до п. 2.3 Правил основні умови кредитування зазначаються в договорі про приєднання.

Розділом 3 Правил передбачено, що позичальнику може бути надана одна із гарантій: гарантія Фонду розвитку підприємництва (ФРП) або гарантія Кабінету Міністрів України. Ставка індивідуальної гарантії для позичальника встановлюється згідно з договором про приєднання (п. 3.2.4 Правил).

Порушення позичальником більше ніж на 90 днів поспіль своїх грошових зобов`язань з погашення основної заборгованості за кредитним договором є гарантійним випадком за гарантією Кабінету Міністрів України (п. 3.2.5 Правил).

У п. 3.2.6 Правил визначено, що грошові кошти, отримані від звернення стягнення щодо забезпечення або в результаті інших заходів щодо стягнення з позичальника простроченої заборгованості, спрямовуються в тому числі в рахунок відшкодування (в порядку регресу) перерахованої гарантом суми сплати за гарантією Кабінету Міністрів України (у співвідношенні, визначеному в п. 3.2.9 цих правил) та нарахованої пені відповідно до п. 3.2.7 та 3.2.8 цих Правил, до моменту повного повернення (відшкодування) гаранту перерахованої суми сплати за гарантією Кабінету Міністрів України та нарахованої пені відповідно до п. 3.2.7 та 3.2.8 цих Правил.

Додатком 1, який є невід`ємною частиною кредитного договору, сторони визначили графік ліміту кредитування, а додатком 2 до кредитного договору встановили розміри тарифів та бази розрахунку з порядком сплати комісії позичальником.

Для забезпечення виконання позичальником кредитного договору ОСОБА_1 (поручитель), ТОВ «Агрофрутторг» (позичальник) та ПАТ АБ «Укргазбанк» (кредитор) уклали договір поруки №159/2022/КиївОД-МБС-ВКЛ-П2 від 15.02.2023 (далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за договором про приєднання до Правил надання кредиту клієнтам мікро-, малого та середнього бізнесу за Програмою фінансової державної підтримки суб`єктів малого та середнього підприємництва «Доступні кредити 5-7-9% в АБ «Укргазбанк» від 02.07.2022, а також договорів про внесення змін та додаткових договорів до нього, згідно з яким позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі, не пізніше 06.02.2025: повернути кредит у розмірі 1 400 000,00 грн в строк по 06.02.2025 (включно); сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи зі значення суми індексу UIRD3m для валюти, що відповідає валюті кредиту, станом на попередній банківський день, за найближчий день, що передує йому, та значення фіксованої маржі в розмірі 7,0 процентних пунктів, з урахуванням щоквартальної зміни згідно з умовами кредитного договору та сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені кредитним договором (прострочена заборгованість), виходячи зі значення базової процентної ставки, згідно з умовами п. 6 кредитного договору, збільшеної на 5,0 процентних пункти; комісії, а також штрафи, пені та інші платежі у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами; відшкодувати кредитору всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання позичальником умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки у випадку невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором до позичальника та поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову - подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі. Поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х банківських днів з дати отримання письмової вимоги кредитора перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунок, номер якого зазначається в письмовій вимозі кредитора (п. 2.2 договору поруки).

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник.

Пунктом 5.1 договору поруки передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та скріплення відбитками печаток (за наявності) і діє по 06.02.2025 року (включно).

На виконання умов кредитного договору Банк перерахував позичальнику кредитні кошти на загальну суму 1 400 000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку Товариства та меморіальним ордером № TR.20519034.14642/12808 від 08.02.2022.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

За гарантією банк, інша фінансова установа (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 560 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії (ст. 566 ЦК України).

Зобов`язання гаранта перед кредитором припиняється у разі: 1) сплати кредиторові суми, на яку видано гарантію; 2) закінчення строку дії гарантії; 3) відмови кредитора від своїх прав за гарантією шляхом повернення її гарантові або шляхом подання гаранту письмової заяви про звільнення його від обов`язків за гарантією (ч. 1 ст. 568 ЦК України).

Відповідно до ст. 569 ЦК України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником. Гарант не має права на зворотну вимогу (регрес) до боржника у разі, якщо сума, сплачена гарантом кредиторові, не відповідає умовам гарантії, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

Правові та економічні засади державної політики у сфері підтримки та розвитку малого і середнього підприємництва визначає Закон України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні» (далі - Закон).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону основними напрямами державної політики у сфері розвитку малого і середнього підприємництва в Україні є: забезпечення фінансової державної підтримки малих і середніх підприємств шляхом запровадження державних програм кредитування, надання гарантій для отримання кредитів, часткової компенсації відсоткових ставок за кредитами тощо.

Державна підтримка надається суб`єктам малого і середнього підприємництва, які відповідають критеріям, встановленим ч. 3 ст. 55 ГК України. Державна підтримка передбачає формування програм, в яких визначається механізм цієї підтримки. Програми державної підтримки розробляються та впроваджуються спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва із залученням інших центральних органів виконавчої влади та громадських організацій, що представляють інтереси суб`єктів малого і середнього підприємництва. Державні програми підтримки затверджуються Кабінетом Міністрів України в установленому законом порядку. Державна підтримка суб`єктам малого і середнього підприємництва у сферах, формування та реалізацію яких забезпечує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну аграрну політику, державну політику у сферах сільського господарства та з питань продовольчої безпеки держави, надається за умови їх реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі «Державний аграрний реєстр» та використання даних такої системи та/або програмних засобів її ведення відповідно до закону (ст. 12 Закону).

Відповідно до ст. 16 Закону надання фінансової державної підтримки здійснюється спеціально уповноваженим органом у сфері розвитку малого і середнього підприємництва, іншими органами виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, Українським фондом підтримки підприємництва та іншими загальнодержавними фондами, регіональними та місцевими фондами підтримки підприємництва.

Фінансова державна підтримка надається за рахунок державного та місцевих бюджетів.

Основними видами фінансової державної підтримки є: 1) часткова компенсація відсоткових ставок за кредитами, що надаються на реалізацію проектів суб`єктів малого і середнього підприємництва; 2) часткова компенсація лізингових, факторингових платежів та платежів за користування гарантіями; 3) надання гарантії та поруки за кредитами суб`єктів малого і середнього підприємництва; 4) надання кредитів, у тому числі мікрокредитів, для започаткування і ведення власної справи; 5) надання позик на придбання і впровадження нових технологій; 6) компенсація видатків на розвиток кооперації між суб`єктами малого і середнього підприємництва та великими підприємствами; 7) фінансова підтримка впровадження енергозберігаючих та екологічно чистих технологій; 8) інші види не забороненої законодавством фінансової державної підтримки.

Порядок використання коштів державного бюджету для фінансової державної підтримки суб`єктів малого і середнього підприємництва затверджується відповідно до вимог бюджетного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Бюджетного кодексу України державні (місцеві) гарантії надаються на умовах платності, строковості, а також забезпечення виконання зобов`язань у спосіб, передбачений законом. Правочин щодо надання державної (місцевої) гарантії оформляється в письмовій формі та має визначати: предмет гарантії; повні найменування та місцезнаходження суб`єкта господарювання і кредитора (у разі гарантування виконання зобов`язань за кредитним договором); обсяг кредиту (позики); обсяг гарантійних зобов`язань та порядок їх виконання; права та обов`язки гаранта і кредитора; умови настання гарантійного випадку; строк дії гарантії.

Постановою від 24.01.2020 №28 «Про надання фінансової державної підтримки» відповідно до ст. 12 і 16 Закону України «Про розвиток та державну підтримку малого і середнього підприємництва в Україні», ст. 48 ГК України та ст. 1 і 2 Закону України від 05.07.2012 №5059-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння іпотечному кредитуванню» Кабінет Міністрів України постановив затвердити Порядок надання фінансової державної підтримки суб`єктам підприємництва, який визначає умови, критерії та механізм надання фінансової державної підтримки (далі - державна підтримка) суб`єктам підприємництва шляхом здешевлення вартості кредитів.

Згідно з цією Постановою державна підтримка надається через банки, що відповідають критеріям, визначеним у додатку та підписали з Фондом договір про співробітництво за формою, затвердженою Фондом (далі - уповноважені банки).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Суд встановив, що Товариство як позичальник уклало з Банком як кредитором договір кредитування. За його умовами у забезпечення виконання зобов`язань за договором прийнято в т.ч. гарантію Кабінету Міністрів України.

Виписки з особового рахунка клієнта Банку свідчать, що Банк виконав зобов`язання за договором та надав позичальнику обумовлені договором кошти на загальну суму 1 400 000,00 грн.

Виписки з особового рахунка клієнта Банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, від 19.02.2020 у справі №910/16143/18, від 26.02.2020 у справі №911/1348/16, від 19.11.2020 у справі №910/21578/16, від 20.04.2023 у справі №910/5174/21).

Товариство зобов`язання за договором належним чином не виконало, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 700 000,00 грн.

Суд першої інстанції встановив, що частина кредитної заборгованості Товариства у сумі 350 000,00 грн була погашена в межах гарантійного покриття, наданого Кабінетом Міністрів України, що підтверджується випискою по особовому рахунку Товариства.

Суд дійшов висновку, що оскільки гарантійне забезпечення у сумі 350 000,00 грн було сплачене після відкриття провадження у справі, відповідно, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення простроченої кредитної заборгованості на вказану суму підлягає закриттю за відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Банк з таким висновком суду не погоджується та вважає, що суд помилково не прийняв його заяву про уточнення позовних вимог, а також закрив провадження у справі.

Щодо заяви про уточнення позовних вимог апеляційний суд зазначає таке.

За приписами ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування (підстави позову).

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 95)).

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Статтею 46 ГПК України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.

Частиною другою цієї статті закріплено, що крім прав та обов`язків, визначених у ст. 42 цього Кодексу:

1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження;

3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною третьою цієї статті визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог.

Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати таку заяву як: - подання іншого (ще одного) позову чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Матеріали справи свідчать, що в ухвалою від 22.04.2024 Господарський суд міста Києва постановив справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому судовому засіданні 02.07.2024 Господарський суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Заяву «про уточнення позовних вимог» Банк подав 31.07.2024.

Наведене свідчить, що заяву про уточнення вимог Банк подав після закриття 02.07.2024 Господарським судом міста Києва підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті у загальному позовному провадженні, тобто після закінчення підготовчого засідання.

Однак норми ст. 46 ГПК України надають позивачу право збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Так само, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Оскільки заява Банку «про уточнення позовних вимог» має бути розцінена саме як заява в порядку ст. 46 ГПК України і право на подання такої заяви обмежено строком її подання, пов`язаним із закінченням підготовчого засідання, Банк у будь-якому разі пропустив такий строк.

Крім того, зміст заяви свідчить, що Банк змінив підстави позову (з невиконання Товариством зобов`язання за кредитним договором на виникнення у Банку права на стягнення з Товариства заборгованості за гарантією, сплаченою КМУ) щодо вимог про частину заборгованості в сумі 350 000,00 грн та природу цих коштів, які із заборгованості Товариства за кредитом перетворились на заборгованість за гарантією.

Наведене у сукупності спростовує доводи апеляційної скарги у відповідній частині та підтверджує правомірність висновку суду першої інстанції про відмову у прийнятті до розгляду поданої Банком заяви про уточнення позовних вимог.

Щодо закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення 350 000,00 грн апеляційний суд відзначає таке.

Статтею 231 ГПК України визначено підстави для закриття провадження у справі. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті спору у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Визначення предмета позову та підстави позову наведено вище за текстом цієї постанови.

З урахуванням наведеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову та, відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Отже, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Суд встановив, що згідно з п. 10.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди №1 від 15.02.2023) на забезпечення зобов`язань за договором про надання кредиту прийнято в т.ч. гарантію Кабінету Міністрів України: з 07.02.2022 по 15.11.2022 в сумі 700 000,00 грн, що складає 50% від суми ліміту кредитування за цим договором про надання кредиту; з 16.11.2022 по 15.12.2022 в сумі 583 333,00 грн; з 16.12.2022 по 15.01.2023 в сумі 466 666,00 грн; з 16.01.2023 в сумі 350 000,00 грн; з 17.01.2023 по 15.11.2023 в сумі 700 000,00 грн; з 16.11.2023 по 15.12.2023 в сумі 583 333,00 грн; з 16.12.2023 по 15.01.2024 в сумі 466 666,50 грн; з 16.01.2024 в сумі 350 000,00 грн; з 17.01.2024 по 15.12.2024 в сумі 700 000,00 грн; з 16.12.2024 по 15.01.2024 в сумі 466 666,50 грн; з 16.01.2025 по 06.02.2025 в сумі 233 333,00 грн.

Банк здійснив зарахування 350 000,00 грн гарантії КМУ згідно з умовами кредитного договору.

Отже, заборгованість Товариства за кредитним договором у відповідній частині була погашена гарантією КМУ, а тому спір щодо такої заборгованості Товариства перед Банком перестав існувати, у зв`язку з цим суд першої інстанції правомірно закрив провадження у справі у відповідній частині.

У разі, якщо Банк вважає, що набув право вимоги до Товариства на зазначену суму як заборгованість за гарантією з підстав, наведених ним у поданій 31.07.2024 заяві про уточнення позовних вимог, то він не позбавлений права звернутись до суду з відповідною позовною заявою, оскільки, як зазначено вище, такі вимоги мають інші підстави.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим; підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/4655/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 у справі №910/4655/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу №910/4655/24 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 27.03.2025.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак