УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/2702/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г. М. - головуючого, Краснова Є. В., Рогач Л. І.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 (колегія суддів: Шутенко І. А. - головуючий, Плахов О. В., Слободін М. М.)

за позовом в.о. керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова,

до: 1) Харківської міської ради;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Провентус"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди та зобов`язання повернути земельну ділянку,

за участю:

прокурора: Савицька О. В. (посвідчення)

відповідача-1: Руденко Д. Ю. (самопредставництво)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 В.о. керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова звернувся до господарського суду з позовом до Харківської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Провентус" (далі - ТОВ "Провентус"), в якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 6 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 19.08.2020 за № 2230/20 "Про надання земельних ділянок для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів", яким ТОВ "Провентус" надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :08:004:0018) площею 0,7345 га із земель територіальної громади м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового комплексу на пров. Шевченківському, 50 в м. Харкові до 01.07.2022. Будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення будівлі літ. "Г-1", яка належать на праві власності ТОВ "Провентус";

- визнати недійсним договір оренди цієї земельної ділянки від 23.03.2021, укладений між Харківською міською радою та ТОВ "Провентус";

- зобов`язати ТОВ "Провентус" повернути цю земельну ділянку Харківській міській раді.

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що міська рада не мала законних підстав для надання спірної земельної ділянки в оренду ТОВ "Провентус" для будівництва житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури інакше як за результатами проведених земельних торгів.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.10.2021 (суддя Буракова А. М.) у позові відмовлено.

2.2 Судове рішення мотивовано тим, що незастосування конкурентної процедури у вигляді земельних торгів допускається у випадку, коли земельна ділянка надається в користування особам, які є власниками об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці. Так, ТОВ "Провентус" придбало нежитлову будівлю літ. "Г-1" площею 56 кв. м, тому Харківська міська рада діяла на підставі чинного законодавства та в межах наданих їй повноважень, а ТОВ "Провентус" набуло право оренди на земельну ділянку в порядку, встановленому законом. Також суд зазначив, що ТОВ "Провентус" як власник нерухомого майна, має право користування земельною ділянкою, а ненадання йому вказаної земельної ділянки в користування призведе до порушення прав останнього.

2.3 Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 рішення суду в частині відмови щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення, а також визнання недійсним договору змінено шляхом викладення мотивувальної частини в редакції постанови, а в частині вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку рішення скасовано та ухвалено нове, яким цю позовну вимогу задоволено.

2.4 Колегія суддів дійшла висновку, що спірна земельна ділянка передана не з метою обслуговування наявної будівлі, а для будівництва нової, а тому рішення міської ради в оскарженій частині є незаконним та таким, що вичерпало свою дію, а спірний договір оренди нікчемним відповідно до частин 1, 2 статті 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності. При цьому для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові.

3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи

3.1 У касаційній скарзі міська рада просить скасувати постанову, а рішення суду залишити в силі.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права за виключним випадком, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), а саме:

- статті 215, 216 ЦК України та не врахував постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18;

- статтю 23 Закону України "Про прокуратуру" та не врахував постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21;

- Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92**", Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення. ДБН В.2.2-15-2005" та не врахував постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г.

4. Мотивувальна частина

4.1 Суд апеляційної інстанції встановив, що спірна земельна ділянка як об`єкт цивільних прав на момент набуття ТОВ "Провентус" нежитлової будівлі не існувала.

4.2 Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.3 Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.4 Як убачається з матеріалів справи, прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

4.5 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 виснувала, що, застосовуючи в контексті спірних правовідносин норми статей 19 та 131-1 Конституції України, а також статті 216 ЦК України, визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями (незалежно від наявності статусу юридичної особи), або прокурор, який у встановленому порядку, виконуючи субсидіарну роль, може представляти державу в судовому провадженні замість відповідного компетентного суб`єкта, який усупереч вимогам закону не здійснює захист інтересів держави або робить це неналежно.

4.6 Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 зазначила, що орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача (пункт 116). При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор (пункт 117). Подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38).

4.7 У справі, яка розглядається, прокурор звернувшись з позовом вказував на порушення інтересів держави відповідачем-1 з огляду на те, що відповідач-1 як орган, уповноважений діяти виключно в інтересах територіальної громади міста, при прийнятті спірного рішення та укладеного на його підставі оспорюваного договору, передав в оренду земельну ділянку для здійснення будівництва без проведення земельних торгів, порушуючи вимоги законодавства, тобто діяв всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, і держави. При цьому прокурор зазначив, що наміри відповідачів спрямовані саме на отримання земельної ділянки такої площі для нового будівництва, а наявність об`єкта нерухомості (який за цим же рішенням підлягає знесенню) використана лише як формальність для уникнення процедури земельних торгів.

4.8 Також у справах № 183/1617/16 та № 633/408/18 (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 та від 20.06.2023) Верховний Суд на відміну від даної справи, що переглядається у касаційному порядку, переглядав судові рішення у спорах про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (віндикація).

4.9 Враховуючи викладене, після відкриття касаційного провадження встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі у цій частині, стосується правовідносин, які не є подібними, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до наведених у пунктах 4.5-4.6 цієї ухвали висновків Великої Палати Верховного Суду.

4.10 Крім того, у касаційній скарзі міськрада посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г у контексті визначення площі земельної ділянки. Однак колегія суддів зазначає, що у справі № 922/1323/20 Верховний Суд перевіряв правильність застосування норм права за інших фактичних обставин, а саме земельна ділянка за рішення міської ради надана для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі і прокурор не довів передбачених законом підстав для продажу права оренди спірної земельної ділянки на конкурентних засадах.

4.11 При цьому, задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку у справі, що переглядається у касаційному порядку, суд апеляційної інстанції при дослідженні питання щодо можливості передачі її на позаконкурентних засадах встановив, що земельна ділянка (кадастровий номер :08:004:0018) площею 0,7345 га із земель територіальної громади м. Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови надана ТОВ "Провентус" пунктом 6 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 19.08.2020 за № 2230/20 саме для будівництва. Матеріали справи не містять, а сторони не надали доказів того, що зазначена ділянка надавалася міською радою ТОВ "Провентус" для експлуатації об`єкта нерухомого майна, який належить ТОВ "Провентус" та який розташований на частині спірної земельної ділянки.

4.12 За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка для будівництва могла бути передана в оренду виключно на конкурентних засадах, однак матеріали справи не містять доказів її отримання на підставі проведення земельних торгів. При цьому зазначив, що матеріали справи не містять доказів звернення ТОВ "Провентус" до міської ради із заявою про надання земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, з метою експлуатації такого об`єкта, водночас для обслуговування нерухомого майна не потрібно отримувати земельну ділянку в такому розмірі, який у багато разів перевищує площу необхідну для обслуговування будівлі.

4.13 У справі № 910/4528/15-г Верховний Суд (постанова від 09.02.2018) дійшов висновку, що в силу положень частини 2 статті 124, частини 1 статті 134 та частин 1,2 статті135 Земельного кодексу в редакції, чинній станом як на 22.02.2013, так і на 23.10.2013, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) під звичайне будівництво житлових будинків підлягали виключно продажу на земельних торгах.

4.14 У цій справі Верховний Суд скасував постанову Вищого господарського суду України від 12.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016, яким заяву виконуючого обов`язки прокурора міста Києва про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 задоволено, вказане рішення скасовано: прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю; визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 419/9907 "Про передачу ТОВ "Вагра" земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва"; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0, 1521 га на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, укладений між Київською міською радою та ТОВ "Вагра", зареєстрований Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.03.2014 за № МЗК-1-00195, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1100; визнано відсутнім у ТОВ "Вагра" права користування земельною ділянкою площею 0, 1521 га (кадастровий номер :72:215:0116), вартістю 3 427 588, 16 грн. на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, залишено в силі.

4.15 Також у справі № 910/9028/19 Верховний Суд (постанова від 01.07.2020) залишаючи касаційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлайт Компані" без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, якою позов прокурора було задоволено, без змін, зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлайт Компані" в своєму клопотанні від 22.02.2013, а Київська міська рада в спірному рішенні від 23.10.2013, незаконно об`єднали в одне ціле земельну ділянку саме для нового будівництва та земельну ділянку саме для обслуговування та експлуатації житлового будинку, оскільки отримання права оренди на них, мало відбуватися в абсолютно різному порядку.

4.16 Враховуючи викладене суд касаційної інстанції з урахуванням положень частини 2 статті 287 ГПК України щодо обов`язкової наявності для касаційного оскарження судових рішень виключних випадків касаційного перегляду, доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі Харківської міської ради щодо скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким у позові прокурору було відмовлено, меж касаційного перегляду, визначених положеннями частини 1 статті 300 цього Кодексу, зазначає, що не вбачається, яким чином наведені Харківською міською радою у касаційній скарзі вищезазначені постанови Верховного Суду у справах № 910/4528/15-г та № 910/9028/19 можуть бути підставою для скасування оскарженої у касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким у позові прокурору було відмовлено.

4.17 За вказаних обставин, переглянувши оскаржену постанову в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїх постановах (від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г та від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 у контексті необхідності проведення земельних торгів у випадку передачі земельної ділянки для нового будівництва) викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

4.18 Інші доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права не обґрунтовані виключними випадками, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України, а тому, враховуючи також положення частини 1 статті 300 цього Кодексу, у колегії суддів відсутні правові підстави для перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права під час касаційного перегляду постанови.

4.19 Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.20 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 922/2702/21 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Є. В. Краснов

Л. І. Рогач