ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 Справа № 917/171/25

Суддя Мацко О.С. , розглянувши матеріали

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик», 08147, Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Гетьманська, 6, нежитл. прим. 49, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Шлях», 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Софіївська, 36-Б, ,

про стягнення 138 225,07 грн

ВСТАНОВИВ:

24.01.2025 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Шлях» про стягнення 138 225,07 грн, з яких 84 208,62 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором поставки залізобетонних виробів № 3Б-30/05/2024 від 30.05.2024 р., 11 912,17 грн втрати від інфляції, 32 387,91 грн 10 % річних, 9 716,37 грн 3 % річних.

Ухвалою від 10.02.2025р. суд відкрив провадження у справі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема встановив відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов . Вказана ухвала була направлена відповідачу через систему Електронний суд до зареєстрованого Електронного кабінету та отримана ним 12.02.2025р. (а.с.111- довідка про доставку). Відповідно до ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися.

Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом. Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом при розгляді справи встановлено наступне:

30 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ТРАНССЕРВІСЛОГІСТИК», як постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК «ШЛЯХ», як покупцем, було укладено договір поставки № 3Б-30/05/2024 залізобетонних виробів (а.с.70-72). Відповідно до п. 1.1. Розділу 1 Договору, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця на умовах цього договору, а Покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити залізобетонні вироби (далі товар), в асортименті та за цінами, визначеними Сторонами в видаткових накладних. Згідно п. 2.1. Розділу 2 Договору, товар поставляється Покупцю партіями на підставі погоджених Постачальником заявок Покупця, які направляються на електронну пошту, яка зазначена в розділі 10 цього Договору, не пізніше ніж за 1 добу до початку поставки.

Як пояснює позивач, оскільки сторони не узгодили адреси електронної пошти кожного з контрагентів у розділі 10 Договору, то вся комунікація щодо погодження першої та наступних партій постачання товарів здійснювалася в усній формі із застосуванням засобів мобільного зв`язку та мережі Інтернет.

Після погодження сторонами Договору умов постачання перших партій товару, ТОВ «ШЛЯХ» здійснило грошові перекази у вигляді попередньої оплати на розрахунковий рахунок ТОВ «КТСЛК» у наступній послідовності:

- 03 червня 2024 року грошовий переказ у розмірі 1 000 000 гривень, що підтверджується Платіжною інструкцією від 03.06.2024 №141

- 11 червня 2024 року грошовий переказ у розмірі 600 000 гривень, що підтверджується Платіжною інструкцією від 10.06.2024 №169.

В подальшому, після надходження коштів на виконання умов Договору, позивач почав здійснювати регулярні поставки товару партіями. Так, в період з 05.06.2024 року по 22.06.2024 року позивач здійснив поставки необхідного відповідачу товару, які були розділені на 12 партій, та які прийняті ТОВ «ШЛЯХ» без зауважень стосовно строків виконання зобов`язання чи щодо якості, цілісності товару, тари тощо.

Загальна вартість поставлених товарів за період з 05.06.2024 року по 22.06.2024 року становить 4 286 700 гривень. При цьому позивач вказує, що попередньою оплатою у розмірі 1 600 000 грн погашено постачання 5 партій, які були прийняті ТОВ «ШЛЯХ» у період з 05.06.2024 року по 12.06.2024 року та частково поставку 6 ї партії.

Позивач надає докази, що за період з 05.06.2024 року по 22.06.2024 року ТОВ «КТСЛК» здійснено постачання, а ТОВ «ШЛЯХ» прийнято партії товару на загальну вартість 1 928 850 грн., що підтверджується:

- актом надання послуг від 265 від 05.06.2024 та видатковою накладною № 264 від 05.06.2024;

- актом надання послуг від 269 від 06.06.2024 та видатковою накладною № 268 від 06.06.2024;

- актом надання послуг від 271 від 07.06.2024 та видатковою накладною № 270 від 07.06.2024;

- актом надання послуг від 277 від 10.06.2024 та видатковою накладною № 276 від 10.06.2024;

- актом надання послуг від 282 від 12.06.2024 та видатковою накладною № 281 від 12.06.2024;

- актом надання послуг від 288 від 14.06.2024 та видатковою накладною № 287 від 14.06.2024

- 15.06.2024 року поставка 316 виробів загальною вартістю 521 400 гривень;

- 16.06.2024 року поставка 214 виробів загальною вартістю 353 100 гривень;

- 17.06.2024 року поставка 73 виробів загальною вартістю 120 450 гривень;

- 20.06.2024 року поставка 526 виробів загальною вартістю 867 900 гривень;

- 21.06.2024 року поставка 150 виробів загальною вартістю 247 500 гривень;

- 22.06.2024 року поставка 150 виробів загальною вартістю 247 500 гривень.

Порядок взаємних розрахунків встановлено п.4.3 договору. Так, відповідно до п. 4.3 Розділу 4 Договору, покупець здійснює 100% передоплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) днів з дати отримання рахунку. Але незалежно від строку оплати, Покупець повинен повністю сплатити поставлений товар до закінчення строку дії Договору. Датою платежу є дата зарахування коштів на рахунки Постачальника.

Таким чином, як стверджує позивач, ТОВ «ШЛЯХ» допустило прострочення виконання зобов`язання зі сплати поставленого товару в загальному розмірі 2 686 700 гривень, розпочавши погашення заборгованості 02 липня 2024 року (поза межами 5-денного строку зі сплати товару за кожною поставленою партією товару), а повне погашення заборгованості було здійснено 18 вересня 2024 року. При цьому, як пояснює позивач, оскільки платежі на погашення наявної заборгованості не відповідали сумам за кожною з поставок та в більшості випадків здійснювали погашення лише частини заборгованості за кожною з партій, зарахування таких платежів, здійснювалося з використанням хронологічного методу погашення наявної заборгованості.

Укладеним договором сторони погодили відповідальність за порушення зобов`язання. Так, відповідно до п. 5.3 Розділу 5 Договору, в разі невчасного внесення Покупцем належної плати за поставлений товар, Покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10 % річних від простроченої суми. Нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане. Відповідно до ст. 259 Цивільного кодексу України, із змінами і доповненнями, сторони погодили, що для вимог про стягнення пені за цим договором встановлюється строк позовної давності 3 роки.

На цій підставі позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 84208,62 грн пені та 32 387,91 грн 10% річних.

Крім того, з посиланням на ст..625 ЦК України, якою передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивач нарахував і просить стягнути 9 716,37 грн 3% річних та 11 912,17 грн інфляційних.

Судом досліджено наявні у справі докази та встановлено, що позивачем належним чином підтверджено факти поставки обумовленого товару на вказані у позові суми (видаткові накладні, Акти надання послуг, підписані обома сторонами та оформлені належним чином), а також докази проведення оплат відповідачем (платіжні інструкції, оформлені належним чином, які містяь у графі «призначення платежу» посилання на укладений між сторонами договір та рахунок від 30.05.2024р.). Відповідачем жодних заперечень проти позову чи контррозрахунку позовних вимог не надано.

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

Згідно з п. 1 ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Водночас, статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 3, 4 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Укладеним договором сторони погодили відповідальність за порушення виконання зобов`язання у вигляді пені. Здійснивши перевірку розрахунків позивача, з урахуванням пояснень позивача про поетапні часткові погашення заборгованості та механізм їх зарахування в рахунок погашення боргу за здійснені поставки, суд приходить до висновку, що він відповідає умовам договору та чинному законодавству, тож позовні вимоги про стягнення пені є правомірними і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно нарахування річних: як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просить стягнути 10% річних як це погоджено у п.5.3 договору, а також 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Однак суд звертає увагу позивача на формулювання ч.2 ст.625 ЦК України, з якого однозначно вбачається право сторін зобов`язання погодити інший, відмінний від передбаченого цією нормою, розмір відсотків річних, чим і скористалися сторони даного правочину, встановивши підвищений (у порівнянні з 3%) розмір відсотків річних у разі порушення зобов`язання боржником. Разом з тим, вимагати сплати 3% річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України кредитор має право у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Одночасне нарахування і стягнення відсотків річних і у розмірі 3%, як це передбачено ст.625 ЦК України, і у розмірі 10% від простроченої суми, як це передбачено договором, є неправомірним. Відтак, дослідивши умови договору та встановши, що сторони передбачили договором інший розмір річних, ніж передбачено ч.2 ст.625 ЦК, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 10% річних 32 387,91 грн та відмовляє у задоволенні вимог про стягнення 3% річних 9 716,37 грн.

Крім того, перевіривши розрахунок інфляційних, приведений позивачем у позовній заяві, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і задовольняє їх.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач не надав жодного доказу на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з урахуванням приписів ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»). Надлишково сплачена сума судового збору може бути повернута позивачу на підставі поданої ним заяви (ст..7 ЗУ «Про судовий збір»).

Керуючись статтями 129, 231, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Шлях» (39600, м.кременчук, вул..Софіївська, будю36-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транссервіслогістик» (08147, Київська обл., Бучанський р-н, с.Софіївська Борщагівка, вул..Гетьманська, буд.6, нежитлове приміщення 49, ) 84208,62 грн пені, 32387,91 грн 10% річних, 11 912,17 грн інфляційних, 2 252,12 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 18.03.2025р.

Суддя О.С.Мацко