ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2025 р. Справа № 924/1158/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., секретаря судового засідання Андрєєва В.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, Київ

до Шепетівського підприємства теплових мереж, м. Шепетівка, Хмельницької області

про стягнення 3623617,41 грн., з яких: 1984375,08 грн. - основний борг, 309489,44 грн. - 3% річних, 1329752,89 грн. - інфляційні втрати

Представники сторін:

позивач: Верхацький І.В. - згідно довіреності (в режимі відеоконференції)

відповідач: Поліщук М.В. - згідно довіреності

Рішення ухвалюється 13.03.2025, оскільки в судовому засіданні 11.03.2025 постановлялася ухвала про оголошення перерви.

В підготовчому засіданні відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 10.01.2025 відкрито провадження у справі №924/1158/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10:00 год. 06.02.2025, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті.

В підготовчому засіданні 06.02.2025 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення на 09:30 год. 18.02.2025.

Ухвалою суду від 18.02.2025 закрито підготовче провадження у справі №924/1158/24, призначено справу до судового розгляду по суті на 10:00 год. 11.03.2025.

В судовому засіданні 11.03.2025 постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення на 10:00 год. 13.03.2025 відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 202 ГПК України у зв`язку з виникненням технічних проблем, що унеможливили участь представника позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Позиція позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №3255/1920-ТЕ-34 від 01.11.2019. Зазначає, що АТ „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України поставило Шепетівському підприємству теплових мереж природний газ на загальну суму 19209471,93 грн. Повідомляє, що відповідач лише частково здійснив оплату за переданий газ на суму 17225096,85 грн., у зв`язку з чим сума простроченого та несплаченого основного боргу складає 1984375,08 грн. Також позивачем заявлено до стягнення 309489,44 грн. 3% річних, 1329752,89 грн. інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач у відзиві (від 23.01.2025) проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. Зазначає, що заборгованість за вказаним договором виникла в силу об`єктивних, що не залежать від волі підприємства обставин, оскільки Шепетівське підприємство теплових мереж фактично відновило свою діяльність 11.10.2019 року на виконання ст. 22 Закону України „Про теплопостачання, яка передбачає правонаступництво по борговим зобов`язанням з оплати спожитих енергоносіїв та послуг з їх транспортування і постачання, що виникли у суб`єкта господарювання, який раніше використовував зазначене майно (володів або користувався ним), підприємству згідно Акту звіряння розрахунків від 25.10.2019 року, було передано борг ТОВ „Шепетівка Енергоінвест за постачання природного газу у сумі 82104061,87 грн.

Вказує, що на виконання Закону України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, 18.12.2019 між Шепетівським підприємством теплових мереж та АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України було укладено договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ № 235/1/1730-Р3, № 235/2/1730-Р3, № 235/3/1730-Р3, № 235/4/1730-Р3, № 235/5/1730-Р3, № 235/6/1730-Р3, № 235/7/1730-Р3 на загальну суму 31481 094,39 грн., які виконувалися підприємством по грудень 2024 року. Одержувачем коштів за договорами реструктиризації є саме позивач АТ НАК „Нафтогаз України. Відповідно до даних договорів підприємство зобов`язалося щомісячно погашати реструктуризовану суму заборгованості в зальному розмірі 524684,86 грн. в місяць.

Згідно даних оборотно-сальдової відомості Шепетівського підприємства теплових мереж, підприємство за період з 01.11.2019 року по 31.12.2024 року, перерахувало АТ „НАК „Нафтогаз України в рахунок погашення реструктуризованої заборгованості кошти у сумі 16488 679,70 грн., що в декілька раз перевищує заявлену позивачем суму до стягнення.

Крім того, звертає увагу суду, що внаслідок встановлення уповноваженими органами економічно необґрунтованих тарифів у підприємства виникла різниця в тарифах, яка мала бути відшкодована з державного бюджету України.

Зазначає, що обсяг узгодженої, але невідшкодованої різниці в тарифах для Шепетівського підприємства теплових мереж станом на дату подання відзиву становить 53497464,47 грн., що в рази перевищує суму заявлену позивачем до стягнення.

Також звертає увагу суду, що заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення згідно з доданих до позовної заяви розрахунків виникла у той період, коли у підприємства виникла різниця в тарифах за надані послуги з постачання теплової енергії.

Крім того, відповідач вказує, що позивачем всупереч ст. 257 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України безпідставно нараховані штрафні санкції за період з 28.04.2020 по 30.11.2024, з пропуском строку позовної давності. Тому вважає, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідь позивача на відзив відповідача.

Позивач у відповіді на відзив (від 27.01.2025) зазначає, що відповідач не спростував заявлених позовних вимог. Матеріалами судової справи підтверджено та не заперечується сторонами, що частина заборгованості відповідача перед позивачем за договором не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).

Наголошує, що предметом спору у даній справі є майнова вимога, в тому числі про стягнення основної заборгованості за поставлений газ, така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (даної Закон 1730) та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 Закону 1730. Зазначає, що сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730 без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у цій справі.

Звертає увагу, що фактична реалізація згаданого заходу процедури врегулювання заборгованості у 2022-2024 роках не відбулася, а Законом України „Про Державний бюджет України на 2023 рік субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на компенсацію різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води не передбачена.

Також позивач вказує, що не заявляв вимогу про стягнення пені, а лише вимогу про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які не є штрафними санкціями. При цьому, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в України воєнного, надзвичайного стану строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Крім того, п. 9.3. договору передбачено строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних терміном п`ять років.

Зазначає, що інфляційні нарахування та відсотків річних нараховуються незалежно від вини боржника.

Фактичні обставини, встановлені судом.

01.11.2019 між Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (Постачальник) та Шепетівським підприємством теплових мереж (Споживач) укладено договір №3255/1920-ТЕ-34 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що за цим договором може бути поставлений природний газ (за кодом згідно з УКТЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України на митну територію України.

За умовами п. 2.1. договору Постачальник передає Споживачу у листопаді 2019 - квітні 2020 року замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 8311,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2019 року - 1,5 тис. куб.м.; листопад 2019 року - 5,0 тис. куб.м.; грудень 2019 року - 5,5 тис. куб.м.; січень 2020 року - 5,5 тис. куб.м.; лютий 2020 року - 5,0 тис. куб.м.; березень 2020 року - 5,0 тис. куб.м.; квітень 2020 року - 1,5 тис. куб.м.

Згідно із пунктом 3.8 договору приймання-передачі газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи.

За умовами пункту 4.2 договору ціна за 1000 куб. м природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

Відповідно до пункту 4.4 договору загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Пунктом 5.1 договору обумовлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та договором (п. 7.2. договору).

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11.1 договору).

Додатковою угодою №1 від 12.11.2019 до договору сторони, зокрема, доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.1 у наступній редакції: „4.2.1. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.10.2019 по 31.10.2019 (включно) за цим Договором складає 4899,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 5878,80 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 - 157,19 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн. за 1000 куб. м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.11.2019 по 30.11.2019 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5056,19 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 6067,43 грн. за 1000 куб.м..

Додатковою угодою №2 від 09.12.2019 до договору сторони доповнили пункт 4.2 договору підпунктом 4.2.2 у наступній редакції: „4.2.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) за цим договором складає 4276,6958 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 5132,035 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 № 2001 - 157,19 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 188,63 грн. за 1000 куб. м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.12.2019 по 31.12.2019 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4433,8858 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 5320,663 грн. за 1000 куб. м.

Додатковою угодою №3 від 28.12.2019 до договору сторони виклали з 01.01.2020 пункт 4.2 договору у наступній редакції: „4.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.01.2020 по 30.04.2020 (включно) за цим договором складає 5500,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 6600,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 21.12.2018 №2001 157,19 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 188,63 грн. за 1000 куб. м на добу. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.04.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 5657,19 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 6788,63 грн. за 1000 куб.м. на добу.

Додатковою угодою №4 від 28.01.2020 до договору сторони, зокрема, виклали з 01.01.2020 пункт 4.2 договору у наступній редакції: „4.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) за цим Договором складає 4650,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 5580,00 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 124,16 грн. за 1000 куб.м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.01.2020 по 31.01.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4774,16 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 5728,99 грн..

Додатковою угодою №5 від 24.02.2020 до договору сторони виклали з 01.02.2020 пункт 4.2 договору у наступній редакції: „4.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.02.2020 по 29.02.2020 (включно) за цим Договором складає 3498,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 4737,60 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 №3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.02.2020 по 29.02.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 4072,16 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4886,59 грн..

Додатковою угодою №6 від 23.03.2020 до договору сторони виклали з 01.03.2020 пункт 4.2 договору у наступній редакції: „4.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.03.2020 по 31.03.2020 (включно) за цим договором складає 3396,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 4075,20 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.03.2020 по 31.03.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3520,16 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 4224,19 грн..

Додатковою угодою №8 від 23.04.2020 до договору сторони, зокрема, виклали з 01.04.2020 п. 4.2 договору у наступній редакції: „4.2. Ціна за 1000 куб. м природного газу з 01.04.2020 по 30.04.2020 (включно) за цим Договором складає 2897,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) 20%, усього разом з ПДВ 3476,40 грн. До ціни на природний газ додається тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розподіл потужності), встановлений постановою НКРЕКП від 24.12.2019 № 3013 - 124,16 грн. за 1000 куб. м на добу без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 148,99 грн. Споживач зобов`язується сплатити за використаний у період з 01.04.2020 по 30.04.2020 (включно) природний газ з урахуванням тарифу на послуги транспортування 3021,16 грн. за 1000 куб. м без ПДВ, крім того ПДВ 20%, усього разом з ПДВ 3625,39 грн..

На виконання умов договору у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 19209471,93 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, зокрема: від 30.11.2019 на суму 3677668,34 грн.; від 31.12.2019 на суму 3918194,74 грн.; від 31.12.2020 на суму 4668790,46 грн.; від 29.02.2020 на суму 3489901,38 грн.; від 31.03.2020 на суму 2744575,82 грн.; від 30.04.2020 на суму 710341,19 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений природний газ в загальному розмірі 17225096,85 грн., що підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

23.12.2021 між НАК „Нафтогаз України, АТ „Укргазвидобування, Департаментом фінансів Хмельницької облдержадміністрації та Шепетівським підприємством теплових мереж укладено договір №154/1340 про організацію взаєморозрахунків, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що підляже врегулюванню згідно з Законом України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення та передбачена п. 27 ст. 14 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік (далі субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що підлягає врегулюванню згідно з Законом України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2021 №1340 (п. 1 договору).

За умовами п. п. 4, 5 договору на рахунок відповідача перераховуються кошти в розмірі 9449848,47 грн. для погашення заборгованості з різниці в тарифах, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася непогашеною станом на 01.06.2021, які в подальшому перераховуються на рахунок НАК „Нафтогаз України, для погашення заборгованості за природний газ згідно з договором від 01.11.2019 №3255/1920-ТЕ-34.

Відповідно до п. 8 договору сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов`язань за договором відповідно до законодавства.

Пунктом 11 договору передбачено, що він є дійсним лише у разі здійснення відповідного фінансування.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 30.11.2024 заборгованість Шепетівського підприємства теплових мереж перед НАК „Нафтогаз України становить 3623617,41 грн., з яких: 1984375,08 грн. - основний борг, 309489,44 грн. - 3% річних, 1329752,89 грн. - інфляційні втрати.

В матеріалах справи наявні надані відповідачем договори про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №235/1/1730-Р3, №235/2/1730-Р3, №235/3/1730-Р3, №235/4/1730-Р3, №235/5/1730-Р3, №235/6/1730-Р3, укладені 18.12.2019 між АТ „НАК „Нафтогаз України та Шепетівським підприємством теплових мереж з метою погашення заборгованості, що виникла у відповідача станом на 01.07.2016 та не погашена до 31.12.2016 згідно з договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу від 19.01.2012 №12/1003-БО-34, від 31.01.2014 №2721/14-КП-34, від 05.12.2014 №3111/15-КП-34, від 15.12.2015 №2209/16-БО-34, від 28.12.2012 №13/3026-БО-34, від 02.12.2013 №1739/14-БО-34 та протокольні рішення Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Хмельницькій обласній державній адміністрації: №5 від 07.11.2022 на суму 12252422,36 грн., №19 від 19.12.2022 на суму 3736491,12 грн., №5 від 21.03.2023 на суму 3692154,76 грн., №5 від 12.05.2023 на суму 1242163,98 грн., №5 від 04.08.2023 на суму 5013794,57 грн., №5 від 14.11.2023 на суму 4464046,39 грн., №5 від 22.03.2024 на суму 3202101,81 грн., №5 від 21.05.2024 на суму 2891347,90 грн., №5 від 20.08.2024 на суму 5889381,66 грн., №5 від 21.11.2024 на суму 5985329,66 грн.

Згідно даних оборотно-сальдової відомості Шепетівського підприємства теплових мереж, відповідач за період з 01.11.2019 по 31.12.2024 перерахував позивачу в рахунок погашення реструктуризованої заборгованості кошти у сумі 16488679,70 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.11.2019 між Акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України (Постачальник) та Шепетівським підприємством теплових мереж (Споживач) укладено договір №3255/1920-ТЕ-34 постачання природного газу (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

Відповідно до частини 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору у період з листопада 2019 року по квітень 2020 року позивач поставив відповідачу природний газ на загальну суму 19209471,93 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, зокрема: від 30.11.2019 на суму 3677668,34 грн.; від 31.12.2019 на суму 3918194,74 грн.; від 31.12.2020 на суму 4668790,46 грн.; від 29.02.2020 на суму 3489901,38 грн.; від 31.03.2020 на суму 2744575,82 грн.; від 30.04.2020 на суму 710341,19 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату за поставлений природний газ в загальному розмірі 17225096,85 грн., що підтверджується банківськими виписками, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору обумовлено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

У зв`язку з неналежним виконанням Шепетівським підприємством теплових мереж грошових зобов`язань за договором постачання природного газу №3255/1920-ТЕ-34 від 01.11.2019, у відповідача утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 1984375,08 грн. (19209471,93 - 17225096,85).

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 1984375,08 грн. основного боргу підтверджені матеріалами справи, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З приводу посилання відповідача на укладення між Шепетівським підприємством теплових мереж та АТ „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України 18.12.2019 договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ №235/1/1730-Р3, №235/2/1730-Р3, №235/3/1730-Р3, №235/4/1730-Р3, №235/5/1730-Р3, №235/6/1730-Р3, №235/7/1730-Р3 на загальну суму 31481094,39 грн., відповідно до яких за період з 01.11.2019 по 31.12.2024 відповідач перерахував позивачу в рахунок погашення реструктуризованої заборгованості кошти у сумі 16488679,70 грн., суд зазначає, що за вказаними договорами врегулюванню підлягала заборгованість не за договором постачання природного газу №3255/1920-ТЕ-34 від 01.11.2019. Сам лише факт участі відповідача у процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом України „Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств центрального водопостачання і водовідведення (Закон 1730) без фактичного врегулювання заборгованості (шляхом проведення розрахунків та реструктуризації), тобто без вчинення юридично значимих дій не можуть свідчити про відсутність заборгованості, стягнення якої є предметом позову у цій справі.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога, в тому числі про стягнення основної заборгованості за поставлений газ, така заборгованість може вважатися відсутньою лише у разі фактичного врегулювання заборгованості за поставлений газ та здійснення взаєморозрахунків згідно ст. 4 Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природнього газу та у сфері теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та реструктуризації залишків заборгованості згідно зі ст. 5 даного Закону.

Саме лише виконання деяких елементів процедури врегулювання учасником, який бере участь в процедурі врегулювання заборгованості згідно із Законом 1730, та затвердження суми різниці в тарифах не призводить до автоматичного врегулювання такої заборгованості, і, як наслідок, до відсутності заборгованості за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, частина заборгованості в розмірі 1984375,08 грн. за договором постачання природного газу №3255/1920-ТЕ-34 від 01.11.2019 відповідачем не погашена, договір про організацію взаєморозрахунків з приводу зазначеної заборгованості не укладався (відповідачем не було здійснено проведення взаєморозрахунків заборгованості або реструктуризації заборгованості за договором).

Судом враховується, що Закон України "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" встановлює єдину підставу для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах це договір про організацію взаєморозрахунків, і не встановлює можливість проведення таких взаєморозрахунків за рішенням суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості за спожитий газ. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23.04.2024 у справі № 925/636/23.

Щодо 3% річних.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Як вбачається із розрахунку, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних за період в розмірі 309489,44 грн., з яких: 213244,03 грн. за період з 28.04.2020 по 30.11.2024 та 96245,41 грн. за період з 26.05.2020 по 30.11.2024.

З аналізу розрахунку 3% річних за зобов`язаннями березня 2020 року слідує, що позивачем двічі проведено нарахування 3% річних за період 2021 року. Здійснивши перерахунок 3% річних за допомогою ІПС „Законодавство, суд встановив, що із суми заборгованості 1274033,89 грн. правомірним є нарахування 3% за період з 28.04.2020 по 30.11.2024 в розмірі 175545,16 грн.

За зобов`язаннями квітня 2020 року позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних в розмірі 96245,41 грн. за період з 26.05.2020 по 30.11.2024 із суми заборгованості 710341,19 грн.

Таким чином, до стягнення підлягають 3% річних в розмірі 271790,57 грн. (175545,16 + 96245,41).

У стягненні 37698,87 грн. (309489,44 - 271790,57) 3% річних необхідно відмовити.

Щодо інфляційних втрат.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Встановлення компетентним органом (Кабінетом Міністрів України) механізму перемножування індексів інфляції за певний період для обрахування інфляційних збитків означає, що "вартість грошей з індексом інфляції за попередній період" є визначальною при індексації грошової суми за кожний наступний період. У математиці це називається послідовність, утворена за певною закономірністю.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19 та від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19.

Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського Суду у постанові від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Як вбачається із розрахунку, позивачем правомірно здійснено розрахунок інфляційних втрат за зобов`язаннями березня 2020 року в розмірі 856025,59 грн. за період з травня 2020 року по листопад 2024 року та за зобов`язаннями квітня 2020 року в розмірі 473727,30 грн. за період з червня 2020 по листопад 2024 року.

Тому заявлені до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1329752,89 грн. підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на вище викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 3585918,54 грн., з яких: 1984375,08 грн. - основний борг, 271790,57 грн. 3% річних, 1329752,89 грн. інфляційні втрати.

У стягненні 37698,87 грн. 3% річних суд відмовляє.

Щодо позовної давності.

Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем всупереч ст. 257 ЦК України та ч. 6 ст. 232 ГК України безпідставно нараховано штрафні санкції за період з 28.04.2020 по 30.11.2024 з пропуском строку позовної давності. При цьому, вважає безпідставним посилання позивача на п. 9.3. договору, оскільки даний пункт встановлює термін давності лише для стягнення заборгованості, а не для нарахування штрафних санкцій.

Згідно із ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), перебіг якої, відповідно до частини 1 статті 261 ЦК починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі №372/1036/15-ц викладено висновок про те, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності не відповідає вимогам закону.

Пунктом 9.3. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних становить п`ять років.

Крім того, згідно з пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (зі змінами, внесеними відповідно до Закону України „Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому, дію воєнного стану було неодноразово продовжено, який триває і на даний час.

З огляду на вище викладене, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Крім того, позивачем не заявлялися до стягнення штрафні санкції, як про це стверджує відповідач.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 126, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Шепетівського підприємства теплових мереж (30405, Хмельницька область, Шепетівський район, м. Шепетівка, провул. Кочубея Володимира, 1а, ) на користь Акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077,08 грн. (один мільйон дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі триста сімдесят п`ять гривень 08 коп.) основного боргу, 271790,57 грн. (двісті сімдесят одну тисячу сімсот дев`яносто гривень 57 коп.) 3% річних, 1329752,89 грн. (один мільйон триста двадцять дев`ять тисяч сімсот п`ятдесят дві гривні 89 коп.) інфляційних втрат, 43031,02 грн. (сорок три тисячі тридцять одну гривню 02 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку визначеному ст. 257 ГПК України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.03.2025.

Суддя О.Є. Танасюк