РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/1186/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець»,

, вул. Соборності, 100-Б, смт Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000

Відповідач: Остерська міська рада,

, вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044

Предмет спору: про стягнення 247 902,35 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» звернулось до суду з позовом до Остерської міської ради, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 247 902,35 грн, з яких 244 110,28 грн боргу за надані послуги та 3792,07 грн 3% річних.

Процесуальні дії у справі.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

У позовній заяві позивач просив витребувати у Остерської міської ради оригінали або належним чином засвідчені копії наступних документів: акта №81776 від 17.05.209; акта № 81777 від 17.05.209; акта № 82136 від 22.05.2019; акта № 82465 від 06.06.2019; акта № 85626 від 20.06.2019; акта № 86389 від 25.06.2019; акта № 85416 від 03.07.2019; акта № 25133 від 26.08.2020; акта № 25133 від 26.08.2020; акта № 25134 від 26.08.2020; акта № 25135 від 26.08.2020.

Ухвалою суду від 13.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Також цією ухвалою відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування у Остерської міської ради доказів.

Ухвала суду від 13.01.2025 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 13.01.2025 о 15:51, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а отже останнім днем для подання відповідачем відзиву є 28.01.2025.

22.01.2025 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву з доданими до нього документами, який суд долучив до матеріалів, як такий, що поданий у порядку та строк, встановлені Господарським процесуальним кодексом та судом, а спір вирішується з його урахуванням.

Згідно з ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Згідно з ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами №95 від 26.04.2019, №85 від 27.04.2020, №268 від 23.10.2020, №217 від 06.11.2020, а також договорів про надання послуг, укладених у спрощений спосіб, шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт, в частині сплати коштів за надані послуги з утилізації сміття, внаслідок чого утворилась заборгованість 244 110,28 грн, на яку позивач нарахував 3% річних у розмірі 3792,07 грн.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні, з огляду на наступне:

- посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2019 у справі №826/7836/17, відповідач вважає, що надані позивачем акти виконаних робіт не можуть вважатися достатнім та необхідним доказом отримання конкретних послуг, оскільки у них відсутнє посилання на реквізити договору, за яким було виконано зазначені роботи;

- щодо заборгованості за договором №95 від 26.04.2019 відповідач зазначив, що взаємовідносини між сторонами за цим договором вже були предметом судового розгляду під час розгляду Господарським судом Чернігівської області справи №927/687/21. Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/687/21 встановлено наявність заборгованості Остерської міської ради перед ТОВ «Еко-Сервіс-Козелець» за договором №95 від 26.04.2019 лише у розмірі 0,03 грн;

- щодо тверджень позивача стосовно виконання робіт «у зв`язку із окремими домовленостями між позивачем та відповідачем на утилізацію та вивезення сміття» відповідач зазначив, що виконавці послуг з вивезення побутових відходів мають надавати послуги виключно після участі та перемоги в конкурсі на визначення виконавця послуг та укладання відповідного договору про закупівлю.

Інших заяв по суті у встановлений строк до суду не находило.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

Суд встановив, що Господарський суд Чернігівської області розглядав справу №927/687/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» до Остерської міської ради про стягнення 148 168,27 грн боргу, 3% річних у сумі 6787,51 грн та інфляційних нарахувань у сумі 16820,44 грн, що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору №95 від 26.04.2019.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/687/21, яке набрало законної сили 23.09.2021, позов задоволено частково та стягнуто з Остерської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» заборгованість у сумі 03 копійки.

Вказаного судового рішення сторони суду не надали.

Разом з тим, згідно зі статтею 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Порядок ведення Реєстру затверджується Вищою радою правосуддя.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Отже, в силу приписів вказаних норм закону, суд не позбавлений можливості самостійно дослідити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 910/3191/20.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі №927/687/21 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/687/21 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/687/21 встановлено, що: «Відповідач (Остерська міська рада) відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про публічні закупівлі» належить до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до ЗУ «Про публічні закупівлі» визначення виконавця послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям за кодом ДК 021:2015-90510000-5, було проведено внаслідок конкурентного відбору учасників за процедурою закупівлі відкритих торгів в електронній системі публічних закупівель Рrоzоrro.

За результатами аукціону переможцем визнано ТОВ «ЕКО-СЕРВІС-КОЗЕЛЕЦЬ» з тендерною пропозицією 499020,00 гривень, що підтверджується роздруківкою тендерної пропозиції (додаток до відзиву №1) роздруківкою повідомлення про намір укласти договір (Додаток до відзиву №2) та роздруківкою протоколу розкриття тендерних пропозицій від 12.04.2019 року (Додаток до відзиву №3).

За результатами проведеного аукціону між Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» (позивач, виконавець) та Остерською міською радою (замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг з утилізації сміття та поводження зі сміттям №95 від 26.04.2019, відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язаний надати послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям за кодом ДК 021:2015 - 90510000-5 (надалі - послуги) у визначений договором термін замовнику, а замовник зобов`язується прийняти і вчасно здійснити оплату за виконані послуги на умовах даного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору виконавець повинен надати передбачені договором послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям, які включають: послуги з ліквідації стихійних сміттєзвалищ (вивезення негабаритних відходів); послуги з вивезення (перевезення, захоронення) твердих побутових відходів.

Обсяг надання послуг розрахований на підставі норм, затверджених Виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, а також відповідно до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008 № 1070 (п. 2.2 договору).

Розділом 3 договору передбачений порядок розрахунків, а саме: розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після підписання сторонами акту приймання виконаних робіт (наданих послуг), протягом 20-ти банківських днів (п. 3.1 договору);

Форма розрахунків - безготівкова. Розрахунок здійснюється шляхом перерахування замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та підтверджується платіжним дорученням. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 3.2,3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору сума договору складає 499020,00 грн у т.ч. ПДВ - 0,00 грн. Фінансування відбувається за рахунок коштів замовника.

Тариф за послугу з вивезення (перевезення, захоронення) ТПВ складає: 200 грн за 1 м3, в тому числі ПДВ - 0,00 грн. Тариф за послугу з ліквідації стихійних звалищ (вивезення негабаритних відходів) складає: 122,70 грн за 1 м3, в тому числі ПДВ - 0,00 грн (п. 4.2, 4.3 договору).

У разі неякісного виконання виконавцем послуг, обумовлених п.1.1 договору, недоліки та строки їх усунення фіксуються двостороннім актом між виконавцем і замовником. У разі неявки, відмови від підписання представниками виконавця відповідний акт складається за участю незацікавлених осіб. Один примірник акту в обов`язковому порядку в день його складання і надсилається або надається другій стороні (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3 договору якщо виконавець протягом строку, визначеного в акті (але не більше ніж протягом доби), не усуне недоліки за наданими послугами, замовник вправі усунути недоліки силами іншого суб`єкта господарювання за рахунок виконавця або застосувати штрафні санкції відповідно до п.9.2 договору.

Строк надання послуг: до 31.12.2019 року (п. 6.1 договору).

Місце надання послуг: 17044, Чернігівська область, Козелецький район, м. Остер територія ОТГ (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 8.1.1 договору замовник зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за надані послуги; приймати виконані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг та умов цього договору (п. 8.1.2 договору).

Відповідно до п. 8.4.1 договору виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за виконані послуги.

Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019 або до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань в залежності від реального фінансування (п. 7.1 договору).

За доводами позивача останній надав послуги з вивезення твердих побутових відходів відповідно до умов укладеного договору на замовлення відповідача, що підтверджено актами прийому-передачі виконаних робіт №98731 без дати, на суму 46726,00 грн, №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн, №89298 від 23.07.2019 на суму 10797,60 грн, №89303 від 23.07.2019 на суму 25650,00 грн, №90083 від 23.07.2019 на суму 15460,20 грн, № 90273 від 25.07.2019 на суму 8834,40 грн, №90085 від 25.07.2019 на суму 10350,00 грн, №90265 від 08.08.2019 на суму 43662,00 грн, №93427 від 19.08.2019 на суму 35250,00 грн, №93638 від 19.08.2019 на суму 35568,00 грн, №102413 від 27.08.2019 на суму 13000,07 грн, №94536 від 03.09.2019 на суму 47100,00 грн, №98732 від 16.09.2019 на суму 10400,05 грн, №102398 від 02.10.2019 на суму 53550,00 грн, №102544 від 11.10.2019 на суму 42392,00 грн, № 94537 від 11.10.2019 на суму 12113,43 грн, №103278 від 22.10.2019 на суму 39375,00 грн, №104166 від 29.10.2019 на суму 23112,40 грн, №3010209 від 13.11.2019 на суму 22836,00 грн, №3015525 від 03.12.2019 на суму 27900,00 грн, №6 від 14.01.2020 на суму 19000,00 грн, загальна суму 546021,95 грн

Відповідач оплату за послуги з вивезення твердих побутових відходів вніс частково, неоплаченими залишилися 7(сім) актів прийому- передачі виконаних робіт з 21 (двадцяти одного), а саме відповідач не вніс оплату за актом №85631 від 14.06.2019 на суму 2944, 80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13000, 07 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39375, 00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23112, 40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22836, 00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27900, 00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19000, 00 грн

Позивач додав до матеріалів справи копії усіх платіжних доручень, згідно із якими відповідач сплачував послуги за договором, а також виписку за рахунку позивача за 20.05.2019 (сплата 17.05.2019 за актами №81776, №81777 від 17.05.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 30300,12 грн, платіжне доручення №322 від 23.05.2019 за актом №82136 від 22.05.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 36208,00 грн, №366 від 07.06.2019 за актом №82465 від 06.06.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 21000,00 грн, №387 від 20.06.2019 за актом №85626 від 20.06.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 51450,00 грн, №408 від 03.07.2019 за актом №86389 від 25.06.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 34000,17 грн, №409 від 03.07.2019 за актом №85416 від 03.07.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 24150,00 грн, №455 від 24.07.2019 за актами №89298, 89303, 90083 від 23.07.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 51907,80 грн, №469 від 25.07.2019 за актами №90085, 90273 від 25.07.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 19184,40 грн, №492 від 08.08.2019 за актом №90265 від 08.08.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 43662,00 грн, №509 від 19.08.2019 за актами №93427 та 93638 від 19.08.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 70818,00 грн, №541 від 03.09.2019 за актом №94536 від 03.09.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 47100,00 грн, №593 від 18.09.2019 за актами №98731 та 98732 від 18.09.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 57126,05 грн, №655 від 11.10.2019 за актами №94537 від 11.10.2019 (призначення платежу: договір №95 від 26.04.2019) на суму 12113,43 грн, №688 від 25.10.2019 за актами №102398,102544 від 25.10.2019 (призначення платежу: договір №268 від 23.10.2019) на суму 95942,00 грн. Загальна сума сплачених відповідачем грошових коштів становить 594961,97 грн.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги послався на те, що відповідач оплату за надані послуги у повному обсязі та у встановлений договором строк не здійснив, внаслідок чого за відповідачем виникла заборгованість у сумі 148168,27 грн

За доводами позивача сторонами було прийнято рішення продовжувати надавати послуги за договором, підтвердженням чого є надані до справи акти. Акти є дійсними, не визнані недійсними та не оспорені.

Заборгованість у сумі 148168,27 грн заявлена позивачем до стягнення з відповідача за даним позовом».

23.10.2019 між Остерською міською радою (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» (далі Виконавець) укладено договір №268 (далі Договір №268).

Відповідно до п. 1.1 Договору №268 Виконавець зобов`язаний надати послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям за кодом ДК 021:2015 - 90510000-5 (надалі - послуги) у визначений договором термін Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти і вчасно здійснити оплату за виконані послуги на умовах даного договору.

Згідно з п. 2.1 Договору №268 Виконавець повинен надати передбачені Договором послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям, які включають: послуги з ліквідації стихійних сміттєзвалищ (вивезення негабаритних відходів); послуги з вивезення (перевезення, захоронення) твердих побутових відходів.

Розділом 3 Договору №268 передбачений порядок розрахунків, а саме: розрахунки проводяться шляхом оплати Замовником після підписання сторонами акта приймання виконаних робіт (наданих послуг), протягом 20-ти банківських днів (п. 3.1 Договору №268) Форма розрахунків - безготівкова. Розрахунок здійснюється шляхом перерахування Замовником грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця та підтверджується платіжним дорученням. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 3.2, 3.3 Договору №268).

Відповідно до п. 4.1 Договору №268 сума договору складає 100 000,00 грн без ПДВ. Фінансування відбувається за рахунок коштів Замовника.

Тариф за послугу з вивезення (перевезення, захоронення) ТПВ складає: 200 грн без ПДВ за 1 м3. Тариф за послугу з ліквідації стихійних звалищ (вивезення негабаритних відходів) складає: 122,70 грн без ПДВ за 1 м3 (п. 4.2, 4.3 Договору №268).

За умовами п. 5.1 Договору №268 надання послуг оформлюється сторонами актом здачі-приймання послуг, який надається до сьомого числа поточного місяця за попередній місяць разом з Реєстром наданих послуг. Даний акт формується на підставі щоденного обліку вивезення побутових відходів, який здійснюють представники Замовника разом з представниками Виконавця.

Строк надання послуг: до 31.12.2019 року (п. 6.1 Договору №268).

Місце надання послуг: 17044, Чернігівська область, Козелецький район, м. Остер територія ОТГ (п. 6.2 Договору №268).

Пунктом 7.1 Договору №268 визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2019 або до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань в залежності від реального фінансування.

27.04.2020 між Остерською міською радою (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» (далі Виконавець) укладено договір №85 (далі Договір №85).

Відповідно до п. 1.1 Договору №85 Виконавець зобов`язаний надати послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям за кодом ДК 021:2015 - 90510000-5 (надалі - послуги) у визначений договором термін Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти і вчасно здійснити оплату за виконані послуги на умовах даного договору.

Згідно з п. 2.1 Договору №85 Виконавець повинен надати передбачені Договором послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям, які включають: послуги з ліквідації стихійних сміттєзвалищ (вивезення негабаритних відходів); послуги з твердих побутових відходів.

Обсяг надання послуг розрахований на підставі норм, затверджених Виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, а також відповідно до «Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008 № 1070 (п. 2.2 Договору №85).

Пункти 3.1-3.3, 5.1, 6.2 Договору №85 є аналогічними відповідним пунктам Договору №268.

Відповідно до п. 4.1 Договору №85 сума договору складає 464 500,00 грн. Фінансування відбувається за рахунок коштів Замовника.

Тариф за послугу з вивезення ТПВ складає: 130 грн за 1 м3 (у редакції додаткової угоди від 29.04.2020 до договору №85). Тариф за послугу з ліквідації стихійних звалищ (вивезення негабаритних відходів) складає: 109,42 грн за 1 м3 (п. 4.2, 4.3 Договору №85).

Строк надання послуг: до 31.12.2020 року (п. 6.1 Договору №85).

Пунктом 7.1 Договору №85 визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань в залежності від реального фінансування.

У п. 11.3 Договору №85 передбачено, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році.

06.11.2020 між Остерською міською радою (далі Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» (далі Виконавець) укладено договір №217 (далі Договір №217).

Відповідно до п. 1.1 Договору №217 Виконавець зобов`язаний надати послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям за кодом ДК 021:2015 - 90510000-5 (надалі - послуги) у визначений договором термін Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти і вчасно здійснити оплату за виконані послуги на умовах даного договору.

Згідно з п. 2.1 Договору №217 Виконавець повинен надати передбачені Договором послуги з вивезення твердих побутових відходів.

Обсяг надання послуг розрахований на підставі норм, затверджених Виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування, а також відповідно до «Правил надання послуг з вивезення побутових відходів», затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.12.2008 № 1070 (п. 2.2 Договору №217).

Загальні обсяги послуги з вивезення твердих побутових відходів складають 273 м3 (п. 2.3 Договору №217).

Пункти 3.1-3.3, 5.1, 6.2 Договору №217 є аналогічними відповідним пунктам Договору №268.

Відповідно до п. 4.1 Договору №217 сума договору складає 35 490,00 грн. Фінансування відбувається за рахунок коштів Замовника.

Тариф за послугу з вивезення ТПВ складає 35490,00 грн (п. 4.2 Договору №217).

Строк надання послуг: до 31.12.2020 року (п. 6.1 Договору №217).

Пунктом 7.1 Договору №217 визначено, що Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.12.2020 або до повного виконання сторонами своїх договірних зобов`язань в залежності від реального фінансування.

У п. 11.3 Договору №217 передбачено, що дія договору про закупівлю може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі про закупівлю, укладеному в попередньому році.

У позовній заяві позивач зазначає, що на виконання Договорів №95, №85, №268, №217, а також на підставі договорів, укладених в спрощений спосіб, шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт, позивач надав відповідачу послуг з вивезення, приймання та розміщення ТПВ та ліквідації стихійних сміттєзвалищ на загальну суму 1 339 062,13 грн, які відповідач оплатив частково у розмірі 1 094 951,85 грн, а заборгованість становить 244 110,28 грн.

Позивач надав підписані сторонами акти прийому-передачі виконаних робіт, а саме: №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; від 90083 від 23.07.2019 на суму 15 460,20 грн; №89298 від 23.07.2019 на суму 10 797,60 грн; №89303 від 23.07.2019 на суму 25 650,00 грн; №90085 від 25.07.2019 на суму 10 350,00 грн; №90273 від 25.07.2019 на суму 8834,40 грн; №90265 від 08.08.2019 на суму 43 662,00 грн; №93427 від 19.08.2019 на суму 35 250,00 грн; №93638 від 19.08.2019 на суму 35 568,00 грн; № 102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; № 94536 від 03.09.2019 на суму 47 100,00 грн; № 98732 від 16.09.2019 на суму 10 400,05 грн; № 98731 (без дати) на суму 46 726,00 грн; №102398 від 02.10.2019 на суму 53 550,00 грн; №94537 від 27.08.2019 (11.10.2019) на суму 12 113,43 грн; №102544 від 11.10.2019 на суму 42 392,00 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн; №2112 від 13.05.2020 на суму 23 010,00 грн; №2107 від 07.05.2020 на суму 12 285,00 грн; №153 від 26.05.2020 на суму 29 835,00 грн; №14285 від 15.06.2020 на суму 10 530,00 грн; №14286 від 15.06.2020 на суму 16 770,00 грн; №14287 від 15.06.2020 на суму 15 015,00 грн; №14304 від 23.06.2020 на суму 17 257,50 грн; №14430 від 01.07.2020 на суму 39 749,97 грн; №14434 від 01.07.2020 на суму 18 427,50 грн; №17054 від 21.07.2020 на суму 10 822,50 грн; №17053 від 21.07.2020 на суму 9067,50 грн; №17055 від 21.07.2020 на суму 14 235,00 грн; №17060 від 21.07.2020 на суму 9001,20 грн; №19983 від 28.07.2020 на суму 21 352,50 грн; №20066 від 03.08.2020 на суму 14 625,00 грн; №25585 від 02.09.2020 на суму 18 915,00 грн; №30324 від 15.09.2020 на суму 15 990,00 грн; №30311 від 09.09.2020 на суму 19 500,00 грн; №30352 від 22.09.2020 на суму 16 185,00 грн; №30536 від 29.09.2020 на суму 19 402,50 грн; №35764 від 13.10.2020 на суму 16 965,00 грн; №35766 від 13.10.2020 на суму 7840,04 грн; №35744 від 22.10.2020 на суму 19 305,00 грн; №35778 від 02.11.2020 на суму 6988,79 грн; №41149 від 16.11.2020 на суму 10 960,17 грн; №41148 від 16.11.2020 на суму 3341,00 грн; №35889 від 16.11.2020 на суму 11 731,21 грн; №35890 від 16.11.2020 на суму 9457,50 грн, а усього на загальну суму 984 586,83 грн.

Усі зазначені акти не містять посилання на реквізити договору, на виконання якого вони складені.

Позивач надав суду виписку по рахунку за 20.05.2019, у якій зазначено про сплату 17.05.2019 відповідачем коштів у розмірі 30 300,12 грн (з призначенням платежу: за актами №81776, №81777 від 17.05.2019, договір №95 від 26.04.2019), а також копії платіжних доручень: №322 від 23.05.2019 на суму 36208,00 грн (з призначенням платежу за актом №82136 від 22.05.2019, договір №95 від 26.04.2019); №366 від 07.06.2019 на суму 21000,00 грн (з призначенням платежу за актом №82465 від 06.06.2019, договір №95 від 26.04.2019); №387 від 20.06.2019 на суму 51 450,00 грн (з призначенням платежу: за актом №85626 від 20.06.2019, договір №95 від 26.04.2019); №408 від 03.07.2019 на суму 34 000,17 грн (з призначенням платежу за актом №86389 від 25.06.2019, договір №95 від 26.04.2019); №409 від 03.07.2019 на суму 24 150,00 грн (з призначенням платежу: за актом №85416 від 03.07.2019, договір №95 від 26.04.2019); №455 від 24.07.2019 на суму 51 907,80 грн (з призначенням платежу: за актами №89298, 89303, 90083 від 23.07.2019, договір №95 від 26.04.2019); №469 від 25.07.2019 на суму 19184,40 грн (з призначенням платежу: за актами №90085, 90273 від 25.07.2019, договір №95 від 26.04.2019); №492 від 08.08.2019 на суму 43 662,00 грн (з призначенням платежу: за актом №90265 від 08.08.2019, договір №95 від 26.04.2019); №509 від 19.08.2019 на суму 70 818,00 грн (з призначенням платежу: за актами №93427 та 93638 від 19.08.2019, договір №95 від 26.04.2019); №541 від 03.09.2019 на суму 47 100,00 грн (з призначенням платежу: за актом №94536 від 03.09.2019, договір №95 від 26.04.2019); №593 від 18.09.2019 на суму 57 126,05 грн (з призначенням платежу: за актами №98731 та 98732 від 18.09.2019, договір №95 від 26.04.2019); №655 від 11.10.2019 на суму 12 113,43 грн (з призначенням платежу: за актом №94537 від 11.10.2019, договір №95 від 26.04.2019); №688 від 25.10.2019 на суму 95 942,00 грн (з призначенням платежу: за актами №102398,102544 від 25.10.2019, договір №268 від 23.10.2019); №264 від 13.05.2020 на суму 12 285,00 грн (з призначенням платежу: за актом №2107 від 07.05.2020, договір №85 від 27.04.2020); №327 від 16.06.2020 на суму 29 835,00 грн (з призначенням платежу: за актом №7153 від 26.05.2020, договір №85 від 27.04.2020); №272 від 16.06.2020 на суму 23 010,00 грн (з призначенням платежу: за актом №2112 від 13.05.2020, договір №85 від 27.04.2020); №360 від 26.06.2020 на суму 17 257,50 грн (з призначенням платежу: за актом №14304 від 23.06.2020, договір №85 від 27.04.2020); №359 від 26.06.2020 на суму 42 315,00 грн (з призначенням платежу: за актами №14285-14287 від 15.06.2020, договір №85 від 27.04.2020); №419 від 28.07.2020 на суму 18 427,50 грн (з призначенням платежу: за актом №14434 від 01.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №421 від 28.07.2020 на суму 10 822,50 грн (з призначенням платежу: за актом №14434 від 01.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №420 від 29.07.2020 на суму 39 749,97 грн (з призначенням платежу: за актом №14430 від 01.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №433 від 05.08.2020 на суму 14 625,00 грн (з призначенням платежу: за актом №20066 від 03.08.2020, договір №85 від 27.04.2020); №456 від 21.08.2020 на суму 9001,20 грн (з призначенням платежу: за актом №17060 від 21.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №457 від 21.08.2020 на суму 21 352,50 грн (з призначенням платежу: за актом №19983 від 28.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №473 від 26.08.2020 на суму 23 302,50 грн (з призначенням платежу: за актами №17053, №17055 від 21.07.2020, договір №85 від 27.04.2020); №486 від 03.09.2020 на суму 61 425,00 грн (з призначенням платежу: за актами №25133-25135 від 26.08.2020, договір №85 від 27.04.2020); №504 від 11.09.2020 на суму 18 915,00 грн (з призначенням платежу: за актом №25585 від 02.09.2020, договір №85 від 27.04.2020); №511 від 15.09.2020 на суму 19 500,00 грн (з призначенням платежу: за актом №30311 від 09.09.2020, договір №85 від 27.04.2020); №515 від 22.09.2020 на суму 15 990,00 грн (з призначенням платежу: за актом №30324 від 15.09.2020, договір №85 від 27.04.2020); №526 від 25.09.2020 на суму 16 185,00 грн (з призначенням платежу: за актом №30352 від 22.09.2020, договір №85 від 27.04.2020); №554 від 06.10.2020 на суму 19 402,50 грн (з призначенням платежу: за актом №30536 від 29.09.2020, договір №85 від 27.04.2020); №603 від 28.07.2020 на суму 24 805,04 грн (з призначенням платежу: за актами №35764, №35766 від 13.10.2020, договір №85 від 27.04.2020); №610 від 26.10.2020 на суму 19 305,00 грн (з призначенням платежу: за актом №35744 від 22.10.2020, договір №85 від 27.04.2020); №629 від 06.11.2020 на суму 6988,79 грн (з призначенням платежу: за актом №35778 від 02.11.2020, договір №85 від 27.04.2020); №672 від 17.11.2020 на суму 14 301,77 грн (з призначенням платежу: за актами №41148, №41149 від 16.11.2020, договір №217 від 06.11.2020); №671 від 17.11.2020 на суму 21 188,71 грн (з призначенням платежу: за актами №35889, №35890 від 16.11.2020, договір №217 від 06.11.2020).

Актів прийому-передачі виконаних робіт, які зазначені позивачем у розрахунку суми заборгованості, а саме: №81776 від 17.05.2019 на суму 24 000,12 грн; №81777 від 17.05.2019 на суму 6300,00 грн; №82136 від 22.05.2019 на суму 36 208,00 грн; №82465 від 06.06.2019 на суму 21 000,02 грн; №85626 від 20.06.2019 на суму 51 450,00 грн; №86389 від 25.06.2019 на суму 34 000,17 грн; №85416 від 03.07.2019 на суму 24 150,00 грн; №102398 від 25.10.2019; №102544 від 25.10.2019; №25133-№25135 від 26.08.2020, позивач суду не надав, проте згідно з наданими платіжними дорученнями вони були оплачені відповідачем.

Отже, залишились неоплаченими відповідачем акти прийому-передачі виконаних робіт №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; №102398 від 02.10.2019 на суму 53 550,00 грн; №102544 від 11.10.2019 на суму 42 392,00 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн, а усього на загальну суму 244 110,27 грн.

02.05.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №3 від 02.05.2023, у якій просив протягом місяця з дати отримання цієї претензії сплатити заборгованість за послуги з вивезення ТПВ у розмірі 148 168,27 грн, наданих на підставі актів: №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн, яка згідно з поштовим повідомленням про вручення отримана відповідачем 04.05.2023.

У цій претензії позивач зазначив, що вказані послуги на загальну суму 148 168,27 грн надавались відповідачу поза межами договорів №95 від 26.04.2019, №268 від 23.10.2019, №85 від 27.04.2024, №217 від 06.11.2020, а саме на підставі договорів, оформлених у спрощений спосіб, шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт.

Відповідач доказів сплати спірних коштів позивачу суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення основної заборгованості.

Предметом цього позову є стягнення заборгованості за надані послуги з вивезення ТПВ у розмірі 244 110,28 грн, а підставами неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, укладеними як в письмовій формі (№95 від 26.04.2019, №85 від 27.04.2020, №268 від 23.10.2020, №217 від 06.11.2020), так і в спрощений спосіб, шляхом підписання актів прийому-передачі виконаних робіт, в частині оплати за послуги, надані відповідно до актів.

З урахуванням наданих позивачем актів прийому-передачі виконаних робіт, а також платіжних документів, де чітко зазначено призначення платежу (реквізити актів та договорів), суд встановив, що відповідач не оплатив акти прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 244 110,27 грн, а саме: №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; №102398 від 02.10.2019 на суму 53 550,00 грн; №102544 від 11.10.2019 на суму 42 392,00 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн (далі спірні акти).

Спірні акти не містять реквізитів договору, на виконання яких вони складені.

У позовній заяві позивач також чітко не визначив за якими актами та за якими договорами у відповідача існує спірна заборгованість.

Натомість у претензії №3 від 02.05.2023 позивач зазначив, що послуги на загальну суму 148 168,27 грн (за актами №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн) надані відповідачу не в межах договорів №95 від 26.04.2019, №268 від 23.10.2019, №85 від 27.04.2024, №217 від 06.11.2020, а на підставі договорів, укладених в спрощений спосіб, шляхом підписання сторонами цих актів.

Заборгованість за актами прийому-передачі виконаних робіт №102398 від 02.10.2019 на суму 53 550,00 грн; №102544 від 11.10.2019 на суму 42 392,00 грн не включена до претензії позивача №3 від 02.05.2023.

Господарський суд Чернігівської області розглядав справу №927/687/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» до Остерської міської ради про стягнення 148 168,27 грн боргу за договором №95 від 26.04.2019.

Зі змісту рішення Господарського суду Чернігівської області від 02.09.2021 у справі №927/687/21, яке набрало законної сили 23.09.2021, вбачається, що предметом спору у цій справі була заборгованість у розмірі 148 168,27 грн, яка виникла внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №95 від 26.04.2019 в частині неоплати коштів за актами: №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13000,07 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19000,00 грн.

Разом з тим, суд у справі №927/687/21 не прийняв до уваги акти прийому-передачі виконаних робіт №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн, №102413 від 27.08.2019 на суму 13000,07 грн, №102398 від 02.10.2019 на суму 53550,00 грн; №102544 від 11.10.2019 на суму 42392,00 грн, №103278 від 22.10.2019 на суму 39375,00 грн, №104166 від 29.10.2019 на суму 23112,40 грн, №3010209 від 13.11.2019 на суму 22836,00 грн, №3015525 від 03.12.2019 на суму 27900,00 грн, №6 від 14.01.2020 на суму 19000,00 грн, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Тобто суд у справі №927/687/21 не прийняв спірні акти як докази надання послуг саме за договором №95 від 26.04.2019.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що акти прийому-передачі виконаних робіт №102398 від 02.10.2019 на суму 53 550,00 грн та №102544 від 11.10.2019 на суму 42 392,00 грн, які не зазначені в претензії, але заборгованість за якими заявлена позивачем до стягнення у справі, що розглядається, також не відносяться і до інших наданих позивачем договорів в письмовій формі (№268 від 23.10.2019, №85 від 27.04.2020, №217 від 06.11.2020), оскільки складені та підписані сторонами до дати укладення вказаних договорів.

Отже, фактичною підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами про надання послуг, укладених у спрощений спосіб, шляхом підписання спірних актів.

Тобто підстави позову у справі №927/687/21 та у справі, що розглядається, є різними.

За змістом статей 180, 181 ГК України (у редакції, чинній на дати складання та підписання спірних актів) господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України (у редакції, чинній на дати складання та підписання спірних актів) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами ч. 2 ст. 184 ГК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

До договору про надання послуг будь-якої особливої форми законом не встановлено. Тобто така форма може бути визначена за домовленістю сторін такого договору, як у формі єдиного документа, підписаного сторонами, так і шляхом укладення господарських договорів у спрощений спосіб.

Враховуючи те, що позивач та відповідач підписали та скріпили своїми печатками спірні акти прийому-передачі виконаних робіт, у яких вказано про надання послуг із вивезення ТПВ, їх кількість, ціна (тариф), суд доходить висновку, що між позивачем та відповідачем укладені договори про надання послуг у спрощений спосіб.

Щодо доводів відповідача про необхідність проведення конкурсу для визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, за результатами якого укладається відповідний договір, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відходи» (тут і далі - у редакції, чинній на дати складання та підписання спірних актів) поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

Згідно з пунктом «е» частини 1 статті 16 Закону України «Про відходи» підприємства, установи та організації усіх форм власності у сфері поводження з відходами мають право на участь у конкурсах на набуття права виконання послуг у сфері поводження з побутовими відходами на певній території.

Статтею 35-1 Закону України «Про відходи» визначено, що виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах визначає виконавця послуг з перевезення побутових відходів з певної території населеного пункту.

На дати складання та підписання спірних актів процедуру підготовки та проведення конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту (далі - конкурс) визначав Порядок проведення конкурсу на надання послуг з вивезення побутових відходів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 16.11.2021 №1173 (далі Порядок №1173).

Відповідно до пункту 8 Порядку №1173 організатор конкурсу публікує в офіційних друкованих засобах масової інформації не пізніше ніж за 30 календарних днів до початку конкурсу оголошення про проведення конкурсу.

Згідно з п. 28 Порядку №1173 переможцем конкурсу визначається його учасник, що відповідає кваліфікаційним вимогам, може забезпечити надання послуг відповідної кількості та якості, конкурсна пропозиція якого визнана найкращою за результатами оцінки. Перевага надається тому учасникові конкурсу, що подав конкурсній комісії проект або затверджену інвестиційну програму (програму капітальних витрат) розвитку підприємства, яка повинна включати заходи щодо впровадження роздільного збирання твердих побутових відходів.

Пунктом 29 Порядку №1173 передбачено, що рішення про результати проведення конкурсу приймається конкурсною комісією на засіданні у присутності не менш як половини її складу відкритим голосуванням простою більшістю голосів.

Відповідно до пункту 30 Порядку №1173 організатор конкурсу протягом не більш як п`яти робочих днів з дня проведення конкурсу вводить у дію відповідним актом рішення конкурсної комісії щодо визначення переможця конкурсу на певній території населеного пункту, межі якої були визначені умовами конкурсу, та зазначає строк, протягом якого виконавець має право надавати такі послуги, але не менш як п`ять років.

Також у пункті 30 Порядку проведення конкурсу передбачено, що у разі коли в конкурсі взяв участь тільки один учасник і його пропозицію не було відхилено, строк, на який він визначається виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту, повинен становити 12 місяців, після чого організовується і проводиться новий конкурс.

З переможцем конкурсу протягом десяти календарних днів після прийняття конкурсною комісією рішення укладається договір на надання послуг з вивезення побутових відходів на певній території населеного пункту (п. 31 Порядку №1173).

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством у сфері поводження з побутовими відходами передбачена обов`язковість проведення відповідним органом місцевого самоврядування конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів.

При цьому суд зазначає, що Закон України «Про публічні закупівлі» не поширюється на проведення конкурсу з визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів.

Так, відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 2 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону для замовників, які провадять діяльність в окремих сферах господарювання, додатково не поширюється на випадки, якщо предметом закупівлі є товари, роботи і послуги, якщо ціни (тарифи) на них затверджуються державними колегіальними органами, іншими органами влади відповідно до їх повноважень або визначаються в порядку, встановленому зазначеними органами, у тому числі якщо визначення таких цін здійснюється на аукціонах.

Відповідно до пункту «с» ч. 1 ст. 18 Закону України «Про відходи» до повноважень Кабінету Міністрів України належить встановлення порядку формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 року № 1010 затверджений Порядок формування тарифів на послуги з поводження з побутовими відходами, який був чинним на дати складання та підписання спірних актів.

У статті 203 Цивільного кодексу України унормовано загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим, статтею 204 Цивільного кодексу України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, поки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення.

Цивільний кодекс України передбачає поділ недійсних правочинів на нікчемні та оспорювані. Так, за ступенем недійсності правочину правочини поділяються на абсолютно недійсні з моменту їх вчинення (нікчемні) та відносно недійсні (оспорювані), які можуть бути визнані недійсними, але за певних умов.

Нікчемний правочин як завідомо недійсний не підлягає виконанню. На нікчемність правочину мають право посилатися і вимагати в судовому порядку застосування наслідків його недійсності будь-які заінтересовані особи.

Правочини, укладені сторонами у спрощений спосіб, шляхом підписання спірних актів, без проведення відповідачем конкурсу на визначення виконавця послуг з вивезення побутових відходів, не є нікчемними правочинами, оскільки Цивільний кодекс України не визнає їх в імперативній формі недійсними. Тобто такі правочини є оспорюваними.

Разом з тим, доказів визнання цих правочинів недійсними відповідач суду не надав, а відтак вони є такими, що породжують, змінюють або припиняють права й обов`язки їх сторін.

Отже, уклавши договори про надання послуг шляхом підписання спірних актів, відповідач погодився з обсягом та вартістю наданих послуг.

За приписами ч. 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановив суд, позивач надав відповідачу послуги із вивезення ТПВ на загальну суму 244 110,27 грн (за договорами, укладеними у спрощений спосіб, шляхом підписання актів: №85631 від 14.06.2019; №102413 від 27.08.2019; №102398 від 02.10.2019; №102544 від 11.10.2019; №103278 від 22.10.2019; №104166 від 29.10.2019; №3010209 від 13.11.2019; №3015525 від 03.12.2019; №6 від 14.01.2020), які останній не оплатив.

Строк оплати наданих послуг не був обумовлений сторонами у договорах про надання послуг, укладених у спрощений спосіб.

Проте позивач звернувся до відповідача з претензією №3 від 02.05.2023 про сплату протягом місяця з дати отримання цієї претензії заборгованості у розмірі 148 168,27 грн (за актами №85631 від 14.06.2019 на суму 2944,80 грн; №102413 від 27.08.2019 на суму 13 000,07 грн; №103278 від 22.10.2019 на суму 39 375,00 грн; №104166 від 29.10.2019 на суму 23 112,40 грн; №3010209 від 13.11.2019 на суму 22 836,00 грн; №3015525 від 03.12.2019 на суму 27 900,00 грн; №6 від 14.01.2020 на суму 19 000,00 грн, яка отримана відповідачем 04.05.2023.

Отже, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен був сплатити заборгованість у розмірі 148 168,27 грн у строк до 04.06.2023.

Проте доказів сплати коштів за надані послуги відповідач у розмірі 148 168,27 грн суду не надав.

Доказів направлення відповідачу вимоги про сплату решти заявленої до стягнення суми основної заборгованості у розмірі 95 942,01 грн (за актами №102398 від 02.10.2019 та №102544 від 11.10.2019), позивач суду не надав, а відтак і не довів настання у відповідача строку на оплати цих послуг.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив позивачу кошти за надані йому послуги у повному обсязі у встановлений строк для такої оплати, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 148 168,27 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Решта заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 95 942,01 грн задоволенню не підлягають, враховуючи те, що позивач не довів наявність у нього порушеного права на момент звернення до суду із цими вимогами.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних.

Позивач також просить стягнути з відповідача 3792,07 грн - 3% річних за період з 04.06.2023 по 10.12.2023, нарахованих на суму заборгованості у розмірі 244 110,28 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, заявлених до стягнення позивачем, дійшов висновку про неправильне їх нарахування, оскільки позивач неправильно визначив початок періоду їх нарахування, а також суму заборгованості.

Так, суд встановив, що відповідач повинен був сплатити заборгованість у розмірі 148 168,27 грн у строк до 04.06.2023, а тому нарахування 3% річних повинно здійснюватися з 05.06.2023, а не з 04.06.2023.

За перерахунком суду розмір 3% річних, розрахований за період з 05.06.2023 по 10.12.2023 на суму заборгованості у розмірі 148 168,27 грн, становить 2301,68 грн, а отже є меншим ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем.

Відтак позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1805,64 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно з ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як докази витрат на професійну правничу допомогу позивач до позовної заяви додав: копію договору про надання правничої допомоги №01-11/2023 від 01.11.2023, укладений з Адвокатським об`єднанням «Лекс Форс» (далі Договір від 01.11.2023); копію ордеру на надання правової допомоги СВ №1070781 від 07.12.2023, виданого Адвокатським об`єднанням «Лекс Форс» (адвокат, який надає правничу допомогу Сікачов С. Ю.) на вчинення дій у Господарському суді Чернігівської області в інтересах позивача.

У п. 2.1 Договору від 01.11.2023 Адвокатське об`єднання зобов`язалось надати правничу допомогу Клієнту (позивачу) із захисту його прав та інтересів у справі за позовом проти Остерської міської ради щодо стягнення заборгованості за послуги із утилізації сміття та поводження зі сміттям і 3% річних.

За умовами п. 5.1-5.3 Договору від 01.11.2023 гонорар винагорода Адвокатського об`єднання за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором.

Гонорар складається з суми вартості послуг, розмір і назва яких зазначено у відповідних рахунках, що надаються Адвокатським об`єднанням Клієнтові.

Вартість юридичних послуг за супровід справи в суді І інстанції, що погоджені і складають:

- підготовка позовної заяви з усіма додатками до неї про стягнення заборгованості за послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям і 3% річних - 12 500,00 грн;

- вартість виїзду адвоката в одне судове засідання для представництва інтересів Клієнта в суді 2500,00 грн;

Вартість цих послуг сплачується після закінчення судового процесу (ухвалення рішення у справі).

Отже, сторони узгодили ціну (вартість) кожної послуги у фіксованому розмірі (незалежно від кількості часу (годин), який адвокат витратить на надання такої послуги).

У цій справі Адвокатське об`єднання надало позивачу фактично одну послугу з підготовки позовної заяви вартістю 12500,00 грн, оскільки розгляд цієї справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тобто без проведення судових засідань.

Заяви про неспівмірність або клопотання про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу від відповідача не надходило.

Таким чином, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката, який підтверджений належними доказами, становить 12 500,00 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача, становить 7587,16 грн.

Усього розмір судових витрат позивача, які підлягають стягнення з відповідача, становить 9392,80 грн (1805,64 + 7587,16).

Керуючись ст. 13, 14, 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Остерської міської ради (, вул. Незалежності, 21, м. Остер, Чернігівський район, Чернігівська область, 17044) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еко-Сервіс-Козелець» (, вул. Соборності, 100-Б, смт Козелець, Чернігівський район, Чернігівська область, 17000) 148168,27 грн заборгованості за надані послуги, 2301,68 грн 3% річних та 9392,80 грн судових витрат.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун