УХВАЛА

12 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 922/1051/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульський Г. М. - головуючий, Рогач Л. І., Краснов Є. В.,

секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційні скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури та Харківської міської ради

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 (колегія суддів: Здоровко Л. М. - головуючий, Лакіза В. В., Мартюхіна Н. О.) та рішення Господарського суду Харківської області від 03.08.2023 (суддя Лавренюк Т. А.)

за позовом заступник керівника Харківської обласної прокуратури

до: 1. Харківської міської ради

2. Товариства з обмеженою відповідальністю ?Кронос Елітбуд?

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі та повернення земельної ділянки

за участю:

прокурора: Савицька О. В. (посвідчення)

відповідача-1: Руденко Д. Ю. (самопредставництво)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1 Заступник керівника Харківської обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач - 1), Товариства з обмеженою відповідальністю ?"Кронос Елітбуд? (далі - відповідач - 2), у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати пункт 8 додатку 1 до рішення 4-ої сесії 8-ого скликання відповідача - 1 від 21.04.2021 № 102/21 ?Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок? (далі - вимога - 1);

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 22.09.2021, укладений відповідачами (далі - вимога - 2);

- зобов`язати відповідачу - 2 повернути відповідачу - 1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0033, площею 0,2121 га, яка розташована за адресою: м. Харків, вул.Мироносицька, 62, 64 (далі - вимога - 3).

1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірне рішення прийнято відповідачем - 1 на порушення вимог земельного законодавства, яке стало підставою для укладення оспорюваного правочину, тому порушені права власника, які підлягають захисту у судовому порядку.

2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2.1 Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.08.2023, позов задоволено повністю.

2.2 Рішення суду мотивовано тим, що земельна ділянка комунальної власності була передана відповідачем - 1 в оренду відповідачу - 2 на підставі спірного рішення без проведення земельних торгів, що є порушенням вимог земельного законодавства, тому вимоги прокурора є обґрунтованими та доведеними.

2.3 Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2024, вище вказане рішення суду скасовано в частині задоволення вимог 1, 2 та в цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

2.4 Свій висновок апеляційний суд мотивував тим, що: спірне рішення було реалізовано та вичерпало свою дію шляхом укладення договору, тому його скасування не призведе до захисту інтересів держави і повернення земельної ділянки територіальній громаді; оспорюваний договір є нікчемним і не потребує визнання судом його недійсним.

3. Короткий зміст касаційних скарг

3.1 У касаційній скарзі прокурор просить скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимоги - 2 і в цій частині залишити рішення суду першої інстанції.

3.2 На обґрунтування касаційної скарги прокурор посилався на те, що постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що апеляційний суд не врахував правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду.

3.3 У касаційній скарзі відповідач - 1 просить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

3.4 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми права за виключним випадком, який передбачений пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)), а саме:

- статті 215, 216 ЦК України та не врахував постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18;

- статтю 23 Закону України "Про прокуратуру" та не врахував постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21;

- Державні будівельні норми "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. ДБН 360-92**", Державні будівельні норми "Житлові будинки. Основні положення. ДБН В.2.2-15-2005" та не врахував постанови Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г.

3.5 Крім того, відповідач - 1 у касаційній скарзі посилається на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази.

4. Мотивувальна частина

4.1 Приймаючи оскаржену постанову суд апеляційної інстанції мотивував ї тим, що оспорюваний договір оренди за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини 2 статті 134 Земельного кодексу України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, такий договір є нікчемним, відповідач - 2 звертаючись до органу місцевого самоврядування про отримання земельної ділянки в оренду на позаконкурентних засадах, достовірно знав, що просить отримати в оренду земельну ділянку не для обслуговування об`єктів нерухомості, а для будівництва нового житлового будинку з адміністративно-торговими приміщеннями та паркінгом, факт погодження сторонами знесення будівель, які знаходилися на спірній земельній ділянці та належали другому відповідачу, повністю спростовує можливу мету надання такої земельної ділянки для експлуатації таких будівель.

4.2 Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо касаційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури

4.3 Предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції в частині вимоги - 2, а саме щодо відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22.09.2021, укладеного відповідачами.

4.4 Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

4.5 Відтак згідно з пунктом 1 частини другої статті 287 вказаного Кодексу підставами касаційного оскарження судових рішень є виключно неврахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

4.6 Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення з підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України суд касаційної інстанції зазначає наступне.

4.7 Із встановлених апеляційним судом обставин справи вбачається, що оспорюваний договір укладений за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України, без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, тому такий договір згідно з частинами першою, другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

4.8 Подібний правовий висновок щодо нікчемності договору через порушення конкурентного порядку набуття земельної ділянки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц та від 20.07.2022 у справі № 923/196/20.

4.9 Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 Цивільного кодексу України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

4.10 Враховуючи викладене, посилання заступника керівника Харківської обласної прокуратури на перелічені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду є безпідставними, оскільки вони не є подібними до правовідносин у справі, яка переглядається.

4.11 За таких обставин наведена заступником керівника Харківської обласної прокуратури підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, у зв`язку з чим касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.12 Сплачена заступником керівника Харківської обласної прокуратури сума судового збору за подання касаційної скарги в силу положень пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" поверненню не підлягає, оскільки Верховним Судом закривається касаційне провадження, а не провадження у справі.

Щодо касаційної скарги Харківської міської ради

4.13 Як убачається з матеріалів справи, прокурор у цій справі звернувся до суду з позовом в інтересах держави як самостійний позивач.

4.14 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 виснувала, що, застосовуючи в контексті спірних правовідносин норми статей 19 та 131-1 Конституції України, а також статті 216 ЦК України, визначати, в чому полягає чи може полягати порушення інтересів держави та оспорювати на цій підставі правочин у суді може тільки суб`єкт, наділений у спірних правовідносинах владними повноваженнями (незалежно від наявності статусу юридичної особи), або прокурор, який у встановленому порядку, виконуючи субсидіарну роль, може представляти державу в судовому провадженні замість відповідного компетентного суб`єкта, який усупереч вимогам закону не здійснює захист інтересів держави або робить це неналежно.

4.15 Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 зазначила, що орган державної влади (або місцевого самоврядування), який порушив права держави чи територіальної громади прийняттям незаконного рішення від імені відповідного суб`єкта права, не може (в силу відсутності повноважень на захист) та не повинен (з огляду на відсутність спору з іншим учасником цивільних правовідносин) бути позивачем за позовом прокурора, спрямованим на оскарження незаконного рішення цього ж органу та відновлення порушених прав і законних інтересів держави чи територіальної громади. В процесуальному аспекті орган, який прийняв такий акт, не має зацікавленості у задоволенні позовних вимог, відстоюючи правомірність своїх дій, що суперечить правовому статусу позивача. Водночас доведення правомірності дій, які оспорюються позивачем, забезпечується процесуальними повноваженнями відповідача (пункт 116). При цьому фактичним позивачем за позовом, поданим в інтересах держави, є держава, а не відповідний орган або прокурор (пункт 117). Подібні висновки викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38).

4.16 У справі, яка розглядається, прокурор звернувшись з позовом вказував на порушення інтересів держави відповідачем-1 з огляду на те, що відповідач-1 як орган, уповноважений діяти виключно в інтересах територіальної громади міста, при прийнятті спірного рішення та укладеного на його підставі оспорюваного договору, передав в оренду земельну ділянку для здійснення будівництва без проведення земельних торгів, порушуючи вимоги законодавства, тобто діяв всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, і держави. При цьому прокурор зазначив, що наміри відповідачів спрямовані саме на отримання земельної ділянки такої площі для нового будівництва, а наявність об`єкта нерухомості (який за цим же рішенням підлягає знесенню) використана лише як формальність для уникнення процедури земельних торгів.

4.17 Також у справах № 183/1617/16 та № 633/408/18 (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 та від 20.06.2023) Верховний Суд на відміну від даної справи, що переглядається у касаційному порядку, переглядав судові рішення у спорах про витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (віндикація).

4.18 Враховуючи викладене, після відкриття касаційного провадження встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі у цій частині, стосується правовідносин, які не є подібними, а суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до наведених у цій ухвалі висновків Великої Палати Верховного Суду.

4.19 Крім того, у касаційній скарзі міськрада посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19, від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г у контексті визначення площі земельної ділянки. Однак колегія суддів зазначає, що у справі № 922/1323/20 Верховний Суд перевіряв правильність застосування норм права за інших фактичних обставин, а саме земельна ділянка за рішення міської ради надана для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі і прокурор не довів передбачених законом підстав для продажу права оренди спірної земельної ділянки на конкурентних засадах.

4.20 При цьому, задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання повернути земельну ділянку у справі, що переглядається у касаційному порядку, суд апеляційної інстанції при дослідженні питання щодо можливості передачі її на позаконкурентних засадах встановив, що земельна ділянка надана для нового будівництва.

4.21 За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка для будівництва могла бути передана в оренду виключно на конкурентних засадах, однак матеріали справи не містять доказів її отримання на підставі проведення земельних торгів.

4.22 У справі № 910/4528/15-г Верховний Суд (постанова від 09.02.2018) дійшов висновку, що в силу положень частини 2 статті 124, частини 1 статті 134 та частин 1,2 статті135 Земельного кодексу в редакції, чинній станом як на 22.02.2013, так і на 23.10.2013, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) під звичайне будівництво житлових будинків підлягали виключно продажу на земельних торгах.

4.23 У цій справі Верховний Суд скасував постанову Вищого господарського суду України від 12.07.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2017, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2016, яким заяву виконуючого обов`язки прокурора міста Києва про перегляд рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2015 задоволено, вказане рішення скасовано: прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю; визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 23.10.2013 № 419/9907 "Про передачу ТОВ "Вагра" земельної ділянки для будівництва, обслуговування та експлуатації житлового будинку на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва"; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0, 1521 га на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, укладений між Київською міською радою та ТОВ "Вагра", зареєстрований Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації 25.03.2014 за № МЗК-1-00195, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчуком Ф. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1100; визнано відсутнім у ТОВ "Вагра" права користування земельною ділянкою площею 0, 1521 га (кадастровий номер :72:215:0116), вартістю 3 427 588, 16 грн. на вул. Волгоградській, 25 у Солом`янському районі м. Києва, залишено в силі.

4.24 Також у справі № 910/9028/19 Верховний Суд (постанова від 01.07.2020) залишаючи касаційні скарги Київської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерлайт Компані" без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 06.02.2020, якою позов прокурора було задоволено, без змін, зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерлайт Компані" в своєму клопотанні від 22.02.2013, а Київська міська рада в спірному рішенні від 23.10.2013, незаконно об`єднали в одне ціле земельну ділянку саме для нового будівництва та земельну ділянку саме для обслуговування та експлуатації житлового будинку, оскільки отримання права оренди на них, мало відбуватися в абсолютно різному порядку.

4.25 Враховуючи викладене суд касаційної інстанції з урахуванням положень частини 2 статті 287 ГПК України щодо обов`язкової наявності для касаційного оскарження судових рішень виключних випадків касаційного перегляду, доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі Харківської міської ради щодо скасування судових рішень та відмови у задоволенні позову повністю, меж касаційного перегляду, визначених положеннями частини 1 статті 300 цього Кодексу, зазначає, що не вбачається, яким чином наведені Харківською міською радою у касаційній скарзі вищезазначені постанови Верховного Суду у справах № 910/4528/15-г та № 910/9028/19 можуть бути підставою для скасування оскаржених у касаційному порядку судових рішень та ухвалення нового про відмову у позові.

4.26 За вказаних обставин, переглянувши оскаржену постанову в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за виключним випадком, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 4 частини 1 статті 296 ГПК України, оскільки після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїх постановах (від 09.02.2018 у справі № 910/4528/15-г та від 01.07.2020 у справі № 910/9028/19 у контексті необхідності проведення земельних торгів у випадку передачі земельної ділянки для нового будівництва) викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

4.27 Інші доводи скаржника щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм права не обґрунтовані виключними випадками, передбаченими частиною 2 статті 287 ГПК України, а тому, враховуючи також положення частини 1 статті 300 цього Кодексу, у колегії суддів відсутні правові підстави для перевірки правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права під час касаційного перегляду постанови.

4.28 Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою на підставі пунктів 4, 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

4.29 Згідно статті 310 ч. 3 п.1 ГПК України підставою для скасування судового рішення є не дослідження судом зібраних у справі доказів лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, а іншу підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 вказаного Кодексу, яка зазначена скаржником, визнано необґрунтованою, правові підстави для скасування, а відповідно і для оскарження судових рішень в частині таких підстав касаційного оскарження, як не дослідження судом зібраних у справі доказів, відсутні.

4.30 Враховуючи викладене, касаційне провадження підлягає закриттю на підставі статті 296 ГПК України.

4.31 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.

Керуючись статтями 234, 235, 240, 296 ГПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційними скаргами заступника керівника Харківської обласної прокуратури та Харківської міської ради на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.09.2024 у справі № 922/1051/22 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов