ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"17" березня 2025 р. Справа№ 910/7223/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 17.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш»

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 (повний текст рішення складено 11.11.2024)

у справі №910/7223/24 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш»

про стягнення 1 477 206, 50 грн,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі за текстом - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» (далі за текстом - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 1 477 206, 50 грн, з яких: пеня у розмірі 751 306, 50 грн, штраф у розмірі 725 900,00 грн та 22 305,87 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки №УБГ 212/015-23 від 10.04.2023 (далі за текстом - Договір) (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору) в частині своєчасної поставки товару (Валів карданних до ЛБУ-1200 згідно Додатку №1, Специфікації №1 та у відповідності з Додатком №4 «Технічні характеристики товару»), а тому позивач нарахував відповідачу 751 306,50 грн пені за період з 08.10.2023 по 11.01.2024 та 725 900,00 грн штрафу на підставі пункту 7.9 Договору.

Господарський суд міста Києва рішенням від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача 724 863, 00 грн пені, 725 900,00 грн штрафу та 21 761,45 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог про нарахування відповідачу пені та штрафу, оскільки відповідач за умовами Договору був зобов`язаний здійснити поставку позивачу товару до 09.10.2023 (включно), проте в порушення взятих на себе зобов`язань відповідач поставив позивачу товар партіями - у період з листопада 2023 по січень 2024, тобто із порушенням строку, визначеного у Специфікації до Договору. Водночас судом першої інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем відповідачу пені та штрафу, та встановлено допущення позивачем помилки у визначенні дат нарахування пені.

Не погодившись із ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття судом першої інстанції рішення без повного та всебічного дослідження обставин справи, оскільки судом першої інстанції не було надано оцінки наявному у справі листуванні між сторонами та змісту такого листування. Відповідач вважає, що прострочення поставки сталося з вини саме позивача, оскільки останній вчиняв дії щодо неприйняття товару у встановлений Договором строк, а його вимога стосовно доукомплектування Товару не передбачена умовами Договору.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П..

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 03.12.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7223/24; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24.

Матеріали справи №910/7223/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 19.12.2024.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.01.2025 відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку на оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24, оскільки такий строк апелянтом не пропущено; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24; розгляд апеляційної скарги призначив на 25.02.2025 о 12 год. 30 хв.

Позивач згідно відзиву на апеляційну скаргу відповідача заперечує проти її задоволення, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оспорюваного рішення. Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що сторони не досягли жодної угоди щодо допоставки товару з додатковими деталями, які не передбачені умовами Договору, оскільки Товар у повній комплектації відповідно до Додатку №4 до Договору «Технічні характеристики Товару» мав включати у тому числі шпонкове з`єднання, яке складається із з`єднувальних ступиць та метиз, тоді як поставлена відповідачем 27.09.2023 частина товару не відповідала умовам Договору. При цьому відповідачем не надано суду доказів того, що інша частина Товару у кількості 10 одиниць була виготовлена та поставлена позивачу у встановлений Договором строк. Лист відповідача про укладення додаткової угоди в частині строків поставки №09/11/01 від 09.11.2023 фактично надіслано на адресу позивача після закінчення погодженого сторонами строку поставки - 09.10.2023, що спростовує доводи відповідача про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та підтверджує висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів укладення між сторонами додаткової угоди про продовження строків поставки Товару.

Також позивач не погоджується із доводами відповідача стосовно наявності форс-мажорних обставин як підставу для звільнення його від відповідальності через відсутність доказів неможливості виконання відповідачем договірних зобов`язань з поставки Товару внаслідок настання форс-мажорних обставин.

27.01.2025 від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про продовження процесуального строку на подачу пояснень на 7 календарних днів.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 25.02.2025 продовжив строк розгляду справи №910/7223/24; відклав розгляд справи №910/7223/24 на 17.03.2025 об 11 год. 30 хв. за клопотанням відповідача.

У судовому засіданні 17.03.2025 представник відповідача на запитання головуючого судді відповів, що відповідь на відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.03.2025 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні 17.03.2025 заперечив проти апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

За результатами проведеної процедури закупівлі (23Т-069_43610000-2 - частини бурильних машин (Вал карданний ЛБУ-1200) 10.04.2023 між відповідачем (далі - Постачальником) та Акціонерним товариством «Укргазвидобування» (позивачем) в особі Філії Бурове управління «Укрбургаз» Акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - Покупецем) укладено Договір (т. 1, а.с. 11-18) за умовами якого Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві вал карданний до ЛБУ-1200 (далі - Товар), зазначений в Специфікації, що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар. Під поставкою Сторони розуміють передачу Товару Постачальником для прийняття Покупцем (пункт 1.1 Договору).

Найменування/асортимент Товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю Товару та загальна вартість Товару вказується у Специфікації, яка є Додатком №1 до Договору та є його невід`ємною частиною (далі - Специфікація) (пункту 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.1 Договору Постачальник повинен поставити Покупцю Товар, передбачений цим Договором (невідповідність товару умовам Договору для цілей застосування розділу VII. Відповідальність сторін прирівнюється до неналежної якості товару), якість якого відповідає сертифікатам якості/ відповідності та/або паспорту/-ам виробника, Держстандартам (при необхідності), технічним або іншим вимогам/умовам, які пред`являються до товару даного виду та підтверджується відповідними документами.

Згідно з пунктом 3.2 Договору загальна ціна Договору визначається загальною вартістю товару, вказаного в Специфікації до цього Договору та становить до 10 369 999, 92 грн з ПДВ (включно).

Пунктом 5.1 Договору сторони погодили, що строк поставки, умови та місце поставки Товару, інформація про вантажовідправників і вантажоодержувачів вказується в Специфікації до цього Договору.

Відповідно до пункту 5.2 Договору обсяг поставки Товару (кожної партії Товару) визначається в рознарядках Покупця. Відвантаження Товару проводиться тільки після отримання Постачальником рознарядки. Відвантаження Товару без рознарядки забороняється. Рознарядка Постачальнику може направлятися Покупцем в електронному вигляді на електронну адресу Постачальника, вказану в Розділі XIV даного Договору.

Датою прийняття Товару є дата підписання уповноваженими представниками Сторін акту приймання-передачі Товару, форма якого наведена в Додатку №3 до цього Договору, який є невід`ємною частиною (застосовується, якщо Постачальник є нерезидентом в Україні) або видаткової накладної. Датою передачі Постачальником Товару для прийняття Покупцем є дата прибуття Товару до місця поставки зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару, якщо Покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Право власності на Товар, ризик випадкового знищення/ пошкодження переходить від Постачальника до Покупця з дати підписання Сторонами акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної (при наявності двох дат, датою підписання акту приймання-передачі Товару або видаткової накладної вважається дата підписання Покупцем) (пункт 5.3 Договору).

Прийняття Товару проводиться шляхом підписання уповноваженими представниками Сторін акту/актів приймання-передачі Товару видаткової/видаткових накладної/накладних. У випадку виявлення недоліків Товару або товаросупровідної документації, Покупець має право не підписувати акт/акти приймання-передачі Товару або видаткову /видаткові накладну/накладні до усунення виявлених недоліків, а Постачальник зобов`язаний усунути недоліки та оплатити документально-підтверджені витрати Покупця, спричинені такими недоліками. Поставка Товару з недоліками вважається поставкою неякісного Товару (пункту 5.9 Договору).

Згідно з підпунктом 6.3.1 пункту 6.3 Договору Постачальник зобов`язаний забезпечити поставку Товару у строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до пункту 7.9 Договору у разі прострочення Постачальником виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Сторони домовилися, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання.

Договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.07.2024 (включно) (пункт 10.1 Договору).

Згідно з пунктом 11.1 Договору зміни та доповнення в цей Договір можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін, шляхом укладення Додаткової угоди до цього Договору.

Специфікацією № 1 від 10.04.2023, що є Додатком № 1 до Договору сторони погодили, що строк поставки Товару протягом 180 календарних днів з дати укладання Договору про закупівлю з можливістю дострокової поставки (т.1, а.с. 18 зворотній бік).

Отже, за умовами Договору та Специфікації відповідач мав поставити позивачу Товар у строк до 09.10.2023 (включно).

Умови поставки Товару: DDP (згідно ІНКОТЕРМС 2010) - станція (склад) призначення відповідно до місця поставки, вказаного у пункті 10 цієї Специфікації. Транспортні витрати по доставці Товару в місце призначення включені в ціну Товару. Відвантаження Товару: згідно рознарядки Покупця. Умови та строки оплати: оплата по факту поставки протягом 30 календарних днів з дати постачання та підписання акта приймання-передачі Товару.

Додатком № 4 до Договору сторони погодили технічні характеристики товару (т.1, а.с. 20).

11.04.2023 позивачем направлено на електронну адресу відповідача рознарядку №УБГ1077-1 від 11.04.2023 на поставку валів карданних до ЛБУ-1200 згідно Додатку №1 Специфікації №1 та у відповідності з Додатком №4 «Технічні характеристики Товару» (т.1, а.с. 41).

Як зазначає позивач відповідачем (Постачальником) порушено договірні умови щодо термінів поставки товару, визначені сторонами у Специфікації до договору, що підтверджується наступними видатковими та товаро-транспортними накладними: ВН№18 від 23.11.2023 (т.1, а.с. 30) та ТТН №Р18 від 23.11.2023 (т.1, а.с. 45), ВН№19 від 30.11.2023 (т.1, а.с. 29) та ТТН №Р19 від 30.11.2023 (дата прийняття (підписання) 01.12.2023 (т1, а.с. 81)), ВН№20 від 08.12.2023 (т.1, а.с. 25) та ТТН №Р20 від 08.12.2023 (дата прийняття (підписання) 11.12.2023(т.1, а.с. 74)), ВН№25 від 14.12.2023 (т.1, а.с. 28) та ТТН №Р25 від 14.12.2023 (т.1, а.с. 70), ВН№29 від 22.12.2023 (т.1, а.с. 31) та ТТН №Р29 від 22.12.2023 (т.1, а.с. 81), ВН№1 від 03.01.2024 (т.1, а.с. 24) та ТТН №Р01 від 03.01.2024 (т.1, а.с. 69), ВН№2 від 05.01.2024 (т.1, а.с. 27) та ТТН №Р02 від 05.01.2024 (т.1, а.с. 47), ВН№3 від 12.01.2024 (т.1, а.с. 28) та ТТН №Р03 від 12.01.2024 (т.1, а.с. 46).

Відповідач звертався до позивача з листом № 09/11/01 від 09.11.2023 (т.1, а.с. 32), яким просив позивача продовжити термін поставки товару за Договором на 110 календарних днів з можливістю дострокового постачання без зміни вартості договору, посилаючись на загострення військової агресії рф проти України, збільшення кількості ракетних обстрілів, обстрілів із застосуванням ударних БПЛА та як наслідок збільшення загальної кількості повітряних тривог, що вплинуло на графік роботи виробництва. На доказ чого надав довідку Сумської торгово-промислової палати №166 від 31.10.2023 АН-166 про істотну зміну обставин (т.1 а.с. 33-34).

Позивач звернувся до відповідача із претензією №305.4-305-2-699 від 29.01.2024 (т.1, а.с. 98) про сплату штрафних санкцій (пені та штрафу), нарахованих на підставі пункту 7.9 Договору за порушення термінів поставки. На доказ направлення позивач надав суду копію опису вкладення у цінний лист, накладною АТ «Укрпошта» №836 та фіскальним чеком від 30.01.2024 (т.1, а.с. 100, 102).

Листом №26/02/01 від 26.02.2024 (т.1, а.с. 104) відповідач надав відповідь на вищезазначену претензію позивача, в якому зазначив, що 27.09.2023 постачальником було здійснено поставку перших 10 одиниць товару, інші 10 одиниць також були виготовлені та готові до поставки в строк визначений в специфікації, проте позивачем було вирішено повернути поставлені 10 одиниць товару для його доукомплектування відповідними додатковими деталями, тож здійснення доукомплектування товару та його повторна поставка зайняла у постачальника додатковий час, внаслідок чого 20 одиниць товару були поставлені протягом листопада 2023 - січня 2024 у зв`язку з чим відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про сплату штрафних санкцій.

У лютому 2024 позивачем повторно направлено на адресу відповідача претензію №305.4-305-2-1092 від 13.02.2024 (т. 1 а.с. 42) щодо сплати пені та штрафу за несвоєчасну поставку Товару за Договором. На доказ направлення позивачем надано суду копії опису вкладення у цінний лист №576 (т.1, а.с. 203).

Спір виник через порушення відповідачем умов Договору щодо своєчасної поставки товару, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 751 306,50 грн пені за період з 08.10.2023 по 11.01.2024 та 725 900,00 грн штрафу, нарахованих ним на підставі пункту 7.9 Договору.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).

Згідно із статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У статті 174 ГК України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування (частини 1, 3 статті 179 ГК України).

Згідно із статтею 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частини 1, 6 вказаної норми).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною 2 статті 267 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно із частиною 1 статті 682 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

За статтею 683 ЦК України якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту. Продавець зобов`язаний передати весь товар, який входить до комплекту, одночасно, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до статті 684 ЦК України у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) доукомплектування товару в розумний строк.

Якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати заміни некомплектного товару на комплектний; 2) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.

Наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (стаття 683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Судом встановлено, що приймання товарно-матеріальних цінностей під час виконання договорів позивачем здійснюється на підставу Порядку, затвердженого рішенням правління АТ «Укргазвидобування» від 19 грудня № 450 (далі - Порядок (т.1, а.с. 203-206), за умовами пункту 2 якого приймання ТМЦ проводиться відповідною комісією Покупця, склад та повноваження якої затверджено наказом Товариства чи відокремленого структурного підрозділу АТ «Укргазвидобування» (філії). Приймання ТМЦ може проводитись у присутності представника(-ів) Постачальника.

Згідно пункту 2.2 Договору основні критерії приймання ТМЦ відповідною комісією Покупця є: фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний в супровідній документації; фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний в договорі; наявність належним чином оформленої супровідної документації до ТМЦ, в тому числі щодо кількості екземплярів документів, відповідає вимогам, що вказані в договорі; упаковка/тара, у якій доставлено ТМЦ є цілою, непошкодженою; доставлений ТМЦ є цілим, непошкодженим та комплектним; маркування ТМЦ відповідає умовам договору; ТМЦ є новим та не був у використанні, якщо інше прямо не передбачено умовами договору; кількість ТМЦ відповідає зазначеній у товаросупровідних документах та не перевищує кількості по договору; дата виготовлення ТМЦ та/або строк придатності до використання відповідає вимогам договору; виробник ТМЦ відповідає тому, який вказаний у договорі; ТМЦ не потребує додаткового контролю з якості (лабораторний аналіз, випробування, тощо) виходячи з його зовнішнього вигляду та/або умовами договору чи вимогами чинного законодавства України не передбачено такого додаткового контролю; відповідно до візуального огляду якісні характеристики ТМЦ відповідають вимогам, які встановлені нормативно-правовими актами, в тому числі, але не обмежуючись, технічними умовами, державними стандартами, та положеннями договору.

Пунктом 2.3 Порядку передбачено, що результати перевірки ТМЦ комісією за вказаними критеріями вносяться до Акту вхідного контролю ТМЦ (Додаток №1 до Порядку).

Згідно з пунктом 2.4 Порядку, у разі встановлення Комісією невідповідності ТМЦ хоча б одному із критеріїв, встановлених в пункті 2.2. Порядку, приймання ТМЦ зупиняється, про що невідкладно повідомляється Відповідальний підрозділ за договором.

27.09.2023 представниками позивача складено акт вхідного контролю ТМЦ № 1573 (дата закінчення проведення вхідного контролю ТМЦ - 05.10.2023) (т.1, а.с. 194-195), яким встановлено, що товар: Карданний вал ЛБУ-1200 модель М2010.0095-02 у кількості 10 шт., не відповідає наступним основним критеріям приймання ТМЦ відповідною комісією покупця, а саме: доставлений ТМЦ є цілим, непошкодженим та комплектним - ні; фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний в супровідній документації - ні; фактично доставлений ТМЦ відповідає тому, що вказаний в договорі - ні; відповідно до візуального огляду якісні характеристики ТМЦ відповідають вимогам, які встановлені нормативно-правовими актами, в тому числі, але не обмежуючись, технічними умовами, державними стандартами, та положеннями договору - ні.

В акті зроблено загальний висновок про те, що поставлений товар не відповідає умовам договору, а саме: Карданний вал ЛБУ-1200 модель М2010.0095-02 у кількості 10 шт. не комплектний. Дане ТМЦ підлягає поверненню для доукомплектування.

Відповідач звернувся до позивача із листом №224 від 06.10.2023, в якому зазначив, що за результатами спільного огляду поставлених валів карданних - 10 штук та обговорення майбутнього постачання валів карданних, просив уточнити (повідомити) фактично необхідний діаметр фланця під посадку на вал, а також узгодити додаткову комплектацію для можливості коректної установки ТМЦ на обладнання для подальшої експлуатації, а саме, до комплекту поставки на окрему одиницю карданного валу в зібраному стані, включити такі складові частини: 1. Фланець - 2 шт; 2. Комплект металовиробів - 2 шт; болт - 10 шт; гайка - 10 шт (т.1, а.с. 156).

Позивач листом №УБГ7473-1 від 09.10.2023 повідомив відповідача про необхідність вивезення карданного валу ЛБУ 1 200 модель М2010.0095-02 у кількості 10 шт зі складу КБВТЗіК БУ «Укрбургаз» (т.1, а.с. 192), оскільки карданний вал ЛБУ 1 200 модель М2010.0095-02 не комплектний та підлягає поверненню для доукомплектації.

Позивач листом №УБГ7534-1 від 12.10.2023 (т.1, а.с. 198) у відповідь на лист відповідача №224 від 06.10.2023 надав роз`яснення щодо комплектації валу ЛБУ 1 200 згідно з технічними характеристиками Товару: вал карданний L-1960 мм - 1 шт; фланець шпоночний L-340 мм - 2 шт; з внутрішнім діаметром 137,8+2мм (як виняток, враховуючи довготривалу експлуатацію обладанння); крипильні елементи - 2 комплекси (болт, гайка, контргайка).

Відповідач листом №12/10/01 від 12.10.2023 (т.1, а.с. 199) повідомив позивача про готовність до відвантаження другої партії Товару, та з урахуванням зауважень позивача вирішено питання щодо додаткового комплектування Товару. Вказаним листом відповідач просив позивача для постачання обладнання у необхідній комплектації подовжити термін постачання на загальний період 290 календарних днів з можливістю дострокового постачання.

Листом №343 від 06.11.2023 (т.1, а.с. 200) відповідач надав позивачу реквізити транспорту, за допомогою якого позивачу буде направлено Товар.

Також відповідач листом №09/11/01 від 09.11.2023 просив позивача продовжити термін поставки товару за Договором на 110 календарних днів з можливістю дострокового постачання без зміни вартості договору, посилаючись на загострення військової агресії рф проти України, збільшення кількості ракетних обстрілів, обстрілів із застосуванням ударних БПЛА та як наслідок збільшення загальної кількості повітряних тривог, що вплинуло на графік роботи виробництва.

Позивач листом №УБГ9485-1 від 23.11.2023 «Щодо укладення Додаткової угоди №1 до Договору №УБГ212/015-23 від 10.04.2023» відмовив відповідачу, оскільки строк поставки сплив 07.10.2023 (т.1, а.с. 202).

Відповідно до пункту 11.1 Договору зміни та доповнення в цей договір можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін, шляхом укладення додаткової угоди до цього договору.

За приписами статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, внесення змін до договору сторонами вчиняється в такій самій формі, що й договір, тобто шляхом укладення додаткової угоди до нього.

Доказів внесення змін сторонами до Договору у частині строків поставки товару шляхом укладення відповідної додаткової угоди матеріали даної справи не містять.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, відповідач звернувся до позивача із пропозицією продовжити строк поставки фактично після закінчення погодженого сторонами строку поставки товару - 09.10.2023.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спірний Договір укладено за результатами публічних закупівель (відкритих торгів) і до таких відносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про публічні закупівлі», за приписами якого істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (пункт 4 частини 5 статті 41 вказаного Закону).

Відповідач при зверненні до позивача щодо внесення змін до строків поставки посилався на наявність форс-мажорних обставин.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 щодо застосування статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що: - ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності; - форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом; - наявність форс-мажорних обставин засвідчується ТПП та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами шляхом видачі сертифіката.

Суд зазначає, що форс-мажорні обставини мають індивідуальний (персоніфікований) характер щодо конкретного договору та його сторін. Такі обставини засвідчуються за кожним окремим договором, податковим та / або іншим зобов`язанням, яке настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів, і виконання якого стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, має довести їх наявність не тільки самих по собі, але й те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність і невідворотність (постанови Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

З урахуванням ознак форс-мажорних обставин необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.07.2021 у справі №912/3323/20, ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.

Пунктом 8.1 Договору сторони погодили, що звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором у разі виникнення обставин непереборної сили, (форм-мажорних обставин), які не існували під час укладенні Договору та виникли поза волею Сторін. Обставини непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання Стороною зобов`язань, передбачених умовами Договору (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, війна, тощо).

Згідно з пунктом 8.2 Договору сторона, що не може виконувати зобов`язання за цим Договором унаслідок дії обставин непереборної сили, (форс-мажорних обставин), повинна не пізніше ніж протягом 7 днів з моменту їх виникнення повідомити у письмовій формі або листом на електронну пошту про це іншу сторону. В такому повідомленні повинна бути вказана наступна інформація: конкретні обставини непереборної сили, дата та місце виникнення таких обставин, їх очікувану тривалість (якщо таку можна визначити), та реквізити цього Договору (номер та дата).

Доказом виникнення обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) та строку їх дії є відповідні документи, які надаються Торгово-промисловою палатою України або іншими уповноваженими на це органом України та/або Торгово-промисловою палатою або іншим уповноваженим на це органом країни розташування Сторони, яка постраждала внаслідок таких обставин, та/або країни у якій виникли такі обставини, внаслідок чого постраждала Сторона (пункт 8.3 Договору).

Надана відповідачем Довідка Сумської торгово-промислової палати №166 від 31.10.2023 АН-166 про істотну зміну обставин, по-перше, датована 31.10.2023, тобто вже після спливу строку поставки Товару за Договором, по-друге, вказані у ній обставини щодо неможливості виконання відповідачем умов Договору стосуються загострення військової агресії рф проти України з посиланням на лист Дніпропетровської обласної військової адміністрації щодо кількості та тривалості повітряних тривог за період з 01.04.2023 по 19.10.2023, тоді як сторони у справі знаходяться у місті Києві, а місце поставки: вул. Українська, 165, м. Красноград, Харківська область.

Як слушно зауважив суд першої інстанції, спірний Договір укладено сторонами 10.04.2023, тобто уже під час введення воєнного стану на території України і сторони, укладаючи Договір мали усвідомлювати наявність ризиків через введений воєнний стан в Україні.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно статті 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.

Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.

Отже, відповідач, здійснюючи свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи 10.04.2023 спірний договір із строком поставки товару до 09.10.2023 (включно) повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та відповідно об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний договором строк. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/14628/17, від 13.06.2018 у справі №910/17259/17, від 14.08.2018 у справі № 910/496/18, від 15.08.2018 у справі №910/21804/17, від 22.05.2019 у справі № 904/1782/19 та від 05.09.2019 у справі №910/1338/19.

Згідно приписів статей 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частиною 5 статті 254 ЦК України визначено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, відповідач за умовами Договору та враховуючи умови Специфікації мав зобов`язання здійснити поставку товару до 09.10.2023 (включно), проте в порушення наведеному поставив позивачу товар партіями - у період з листопада 2023 по січень 2024, тобто із порушенням строку, визначеного у Специфікації до Договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно із частинами 1, 2 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За статтею 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 названої норми).

Згідно із частиною 1 статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи допущене відповідачем порушення умов Договору в частині своєчасної поставки Товару позивач правомірно нарахував відповідачу пеню та штраф на підставі пункту 7.9 Договору, яким передбачено, що у разі прострочення Постачальником виконання зобов`язань з поставки Товару, останній сплачує Покупцю пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого Товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Сторони домовилися, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання Постачальником порушеного зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 73, статей 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно із частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частинами 4, 5 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що до стягнення підлягає пеня у розмірі 724 863, 00 грн, яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з поставки товару за періоди: з 10.10.2023 по 22.11.2023, з 10.10.2023 по 29.11.2023, з 10.10.2023 по 07.12.2023, з 10.10.2023 по 13.12.2023, з 10.10.2023 по 21.12.2023, з 10.10.2023 по 02.01.2024, з 10.10.2023 по 04.01.2024 та з 10.10.2023 по 11.01.2024 (нарахування проведено по кожній видатковій накладній окремо), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідач контррозрахунку суми пені суду не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції підставно частково задовольнив позовні вимоги.

Доводи відповідача про те, що відсутність акта невідповідності ТМЦ по кількості не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки за встановленим судом обставин вбачається, що позивач відмовився прийняти товар не за кількісними показниками, а через некомплектність товару.

При цьому відповідач не заперечував щодо необхідності доукомплектування частково поставленого 27.09.2023 товару (10 карданних валів) за власний рахунок, про що свідчить листування між сторонами, надане саме відповідачем до відзиву по позову. Зокрема, відповідач листом №224 від 06.10.2023 просив уточнити (повідомити) фактично необхідний діаметр фланця під посадку на вал, а також узгодити додаткову комплектацію для можливості коректної установки ТМЦ на обладнання для подальшої експлуатації, а саме, до комплекту поставки на окрему одиницю карданного валу в зібраному стані, включити такі складові частини: 1. Фланець - 2 шт; 2. Комплект металовиробів - 2 шт; болт - 10 шт; гайка - 10 шт після спільного огляду поставлених валів карданних - 10 штук. Доказів заперечень/зауважень до Акта вхідного контролю ТМЦ від 05.10.2023 №1573 відповідач суду не надав.

Згідно з пунктом 5.19 Договору товар, що не відповідає комплекту/комплектності та/або кількості, та/або якості може прийматися Покупцем або вантажоотримувачем на відповідальне зберігання за рахунок Постачальника, до його заміни та/або доукомплектації.

Зазначені договірні умови спростовують доводи відповідача про відсутність у Договорі умови щодо доукомплектування Товару додатковими деталями.

Крім того, погодження відповідача з проханням позивача доукомплектувати 10 карданних валів, поставлених 27.09.2023, за власні кошти та вивезення їх для доукомплектування, з наступною поставкою доукомплектованих карданних валів за вищезазначеними товарно-транспортними накладними у період з 23.11.2023 по 12.01.2024, без продовження строків поставки, вказаних у Договорів та Специфікації до 09.10.2023, свідчить про вчинення відповідачем дій з поставки товарів за Договором, укладеним із позивачем з порушенням строків, обумовлених Договором та Специфікацією. Зазначене не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді заявленої позивачем до стягнення неустойки (пені та штрафу) за порушення строків поставки, обумовлених умовами Договору та у Специфікації.

У Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам апелянта із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Згідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш» на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2024 у справі №910/7223/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інпроммаш».

4. Матеріали справи №910/7223/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені у статтях 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 19.03.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська