ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 Справа № 914/64/25

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю розглянув справу за позовом: Приватного підприємства «РП ВЕСТ ТРАНС», смт. Рудне,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОУДАЙС УКРАЇНА», с. Хильчиці,

про стягнення 98811,93 грн.

За участі представників: не викликались, розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Суть спору: Приватне підприємство «РП ВЕСТ ТРАНС», смт. Рудне, звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОУДАЙС УКРАЇНА», с. Хильчиці, 16942,47 грн. трьох процентів річних, 32546,04 грн. пені, 49323,42 грн. інфляційних та судових витрат у справі.

Стислий виклад позиції позивача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору транспортного експедирування № 24/05/21 від 24 травня 2021 р. в частині своєчасної та повної оплати наданих за цим Договором послуг. Як на правову підставу своїх позовних вимог позивач посилається на норми ст. 625 та ст. 549 ЦК України. Позивач зазначає також про стягнення на його користь з відповідача 657750,08 грн. заборгованості за згаданим вище Договором судовими рішеннями у справі № 914/119/24.

Відзив відповідача.

Відповідач повідомляє, що заборгованість за Договором транспортного експедирування № 24/05/21 від 24 травня 2021 р. ним сплачено повністю. Так, 474550 грн. сплачено платіжною інструкцією № від 04.10.2024 р., а решта 183200,08 грн. заборгованості сплачено 10.01.2025 р. платіжною інструкцією № .

Відповідач посилається на неправильне застосування позивачем норм матеріального права та вплив такого неправильного застосування норм матеріального права на обчислення строку позовної давності.

Відповідач цитує суду норми ст.ст. 307 та 306 ГК України, а також зазначає, що в силу ч. 1 ст. 232 ГК України збитки відшкодовуються в частині, яка не покрита штрафними санкціями.

Відповідач вважає, що максимальна сума, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача, становить різницю між сумою інфляційних та 3 % річних і пенею ((49323,42 грн. +16942,47 грн.)-32546,04 грн.).

На думку відповідача, на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій.

Відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності.

Відповідь на відзив.

Позивач не погоджується з доводами відповідача щодо спливу позовної давності, посилаючись на те, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням.

Позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Крім цього, позивач посилається на норми ст. 266 ЦК України, згідно з якою позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до боржника, а після переривання перебіг позовної давності починається заново і час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

На думку позивача, строк позовної давності після 04.12.2024 р. (день набрання законної сили постановою суду апеляційної інстанції) розпочинається заново.

Позивач наголошує на тому, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків ним не заявлено, як не заявлено й позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за Договором транспортного експедирування № 24/05/21.

Позивач заперечує наявність значного перевищення розміру неустойки над розміром збитків та інших виняткових обставин, які є підставою для зменшення пені. Позивач посилається на те, що сума боргу у справі № 914/119/24 у 20 разів перевищує суму пені.

Заперечення відповідача на відповідь на відзив.

Відповідач вкотре посилається на приписи ст. 232 ГК України, а також на висновки Верховного Суду, які викладено у його постанові від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18.

Відповідач вважає посилання позивача на п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України безпідставним, оскільки він посилається на приписи ст. 315 ГК України, а не на норми ЦК України.

Відповідач зазначає, що ціна позову не мала б перевищувати 66265,9 грн., де 33719,86 грн. - це непокриті неустойкою збитки, а 32546,04 грн. - пеня.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування існування обставин, які надають позивачу право на стягнення з відповідача інфляційних, трьох процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, або ж доказування існування обставин, які спростовують факти, викладені у позовній заяві.

Вичерпний перелік доказів, якими сторони підтверджують наявність обставин, що належать до предмета доказування, кожної із них, зазначено ними в додатках до позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив та заперечень (на відповідь на відзив).

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, вірогідність наявних у матеріалах справи та перевірених судом доказів, застосовуючи викладені нижче норми права та вважаючи встановленими наведені нижче обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Між сторонами у справі 24 травня 2021 р. укладено Договір транспортного експедирування № 24/05/21.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.09.2024 р. у справі № 914/119/24, яке в частині задоволених позовних вимог набрало законної сили 04.12.2024 р., та постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 р. у справі, яка набрала законної сили (а.с. 47-57), встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за надані позивачем послуги становить 657750,08 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/119/24 та постановою апеляційного суду від 04.12.2024 р. встановлено факт порушення відповідачем права позивача на своєчасну та повну оплату наданих ним послуг, відповідно до умов згаданого вище Договору, наявність у позивача права на стягнення з відповідача: 657750,08 грн. заборгованості (стягнення 474550 грн. заборгованості стосується рішення суду першої інстанції, а постанова суду апеляційної інстанції стосується стягнення ще 183200,08 грн. боргу), 1973,25 грн. інфляційних за період прострочення виконання грошового зобов`язання у листопаді 2023 р., 2223 грн. трьох процентів річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 25.10.2023 р. до 17.12.2023 р. та 16741,09 грн. пені за період прострочення виконання зобов`язань за Договором з 25 жовтня 2023 р. до 21 грудня 2023 р.

При цьому суди першої та апеляційної інстанцій погодились з доводами позивача про те, що в силу п.п. 3.2., 3.3. Договору останнім днем оплати 657750,08 грн. заборгованості за договором було 24.10.2023 р., а прострочення виконання грошового зобов`язання почалось з 25.10.2023 р. З огляду на вказану обставину рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/119/24, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, задоволено позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 16741,09 грн. пені за період прострочення оплати послуг з 25.10.2023 р. до 21.12.2023 р. (а.с, 31, 47-57). У матеріалах справи немає та відповідачем суду не надані докази, які б спростовували вказану обставину.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України наведені обставини не доказуються при розгляді справи № 914/64/25, оскільки у ній беруть участь ті самі особи, що й у справі № 914/119/24.

Позивач просить стягнути на його користь з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України ще додатково три проценти річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 22.12.2023 р. до 02.01.2025 р., інфляційні, які нараховано за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з грудня 2023 р. до листопада 2024 р.

Крім цього, на підставі п. 4.2.1. Договору транспортного експедирування та ст. 549 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення оплати його послуг з 22.12.2023 р. до 25.04.2024 р.

Суд перевірив правильність проведеного позивачем розрахунку позовних вимог та встановив, що при обчисленні трьох процентів річних позивачем допущено арифметичні помилки. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, в сумі 16831,87 грн. Решта позовних вимог на підставі приписів ст.ст. 546-549, 611, 625 ЦК України підлягають задоволенні в заявленій позивачем сумі.

Ухвалюючи рішення у справі, суд керувався приписами ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 629, п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 286 ГК України.

Відповідно до зазначених вище правових норм цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану.

Суд не бере до уваги заперечння відповідача проти позову, як безпідставні, з огляду на таке.

Правовою нормою частини 5 ст. 315 ГК України встановлено тривалість строку для пред`влення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення. Між тим, заборгованість відповідача перед позивачем виникла в зв`язку з невиконанням ним умов Договору транспортного експедирування. Згідно з п.п. 1.1. Договору № 24/05/21 від 24.05.2021 р. (а.с. 20) сторони домовились, що позивач за плату надає відповідачу послуги транспортного експедирування, організувати здійснення перевезення вантажів, надати інші послуги, пов`язані з організацією перевезень вантажу відповідача автомобільним транспортом.

Правовідносини, які виникають на підставі Договору транспортного експедирування врегульовано ст. 316 ГК України, тоді як договору перевезення вантажу стосується ст. 307 ГК України. В силу ч. 4 ст. 306 ГК України транспортна експедиція не є перевезенням вантажу, а являє собою лише допоміжний вид діяльності, пов`язаний з перевезенням вантажу.

Строк для пред`явлення позовів до суду, відповідно до приписів ст. 256 ЦК України, є позовною давністю. Правові інститути обчислення позовної давності, перебігу позовної давності, застосування позовної давності, наслідків спливу позовної давності тощо, які просить застосувати відповідач, врегульовано нормами Глави 19 ЦК України. Тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Порядок обчислення, початок перебігу, зупинення та переривання перебігу, особливості перебігу позовної давності, без встановлення яких неможливо дійти обгрунтованого висновку про факт спливу позовної давності, визначено правовими нормами Глави 19 ЦК України, а не ГК України.

Що стосується застосування ч. 1 ст. 232 ГК України, то позивач не вимагає стягнути з відповідача збитки, передбачені ст. 225 ГК України. Три проценти річних та інфляційні, стягнення яких передбачено ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою є компенсацією за користування утримуваними боржником коштами та компенсацією знецінення коштів, які належать кредитору. Інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, виступають способом захисту майнового права, який полягає у відшкодування матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів.

В силу ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У матеріалах справи немає та відповідачем суду не надані докази існування виняткових обставин, за наявності яких суд вправі зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача. Тим більше, що позивач заявив до стягнення пеню у меншому розмірі, аніж той, на який він має право за окреслений у позові період. За таких обставин, у суду відсутні підстави для висновку про можливість зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При визначені розміру судового збору, який покладається на відповідача, суд виходить із суми судового збору, що підлягала сплаті за подання позову, з урахуванням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (2422,4 грн.).

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 126, 129, 236, 238, 239, 240, 241, 242, 247-252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «РП Вест Транс» (вул. Підгірянки М., б.1, м. Львів-Рудне, 79493, ідентифікаційний код 43490152) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коудайс Україна» (вул. Заводська, 14, с. Хильчиці, Золочівський р-н, Львівська обл, 80750, ідентифікаційний код 33708884) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коудайс Україна» (вул. Заводська, 14, с. Хильчиці, Золочівський р-н, Львівська обл, 80750, ідентифікаційний код 33708884) на користь Приватного підприємства «РП Вест Транс» (вул. Підгірянки М., б.1, м. Львів-Рудне, 79493, ідентифікаційний код 43490152) 49323,42 грн інфляційних втрат, 16831,87 грн 3% річних, 32546,04 грн пені та 2419,71 грн. грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бортник О.Ю.