ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2025 р. Справа№ 910/9469/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Барсук М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Овчинніковій Я.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: Левковська К.Ю.;

від відповідача: Фартушна В.Л.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 (повний текст складено 17.12.2024)

у справі №910/9469/24 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 5 973 007,88 грн, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" 6 359 280,70 грн заборгованості за договором від 22 липня 2019 року № 451/01, з яких 6 073 360,69 грн - основний борг, 217 059,91 грн - інфляційні втрати, 68 860,10 грн - три проценти річних, посилаючись неналежне виконання відповідачем умов вказаного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 закрито провадження у справі № 910/9469/24 у частині стягнення 386 272,82 грн основного боргу в зв`язку з відсутністю предмета спору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/9469/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей" 4 356 717 грн 24 коп. основного боргу, 66 260 грн 19 коп. трьох процентів річних, 217 059 грн 91 коп. інфляційних втрат та 55 680 грн 45 коп. судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей" 1 330 370 грн 63 коп. основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що повноважними представниками позивача та відповідача було підписано й скріплено їх печатками акти купівлі-продажу електроенергії з актами коригування до них, відповідно до яких сторони підтвердили та зафіксували обсяг виробленої позивачем електричної енергії на загальну суму 6 073 360,69 грн

В той же час, під час розгляду даної справи відповідачем у добровільному порядку була сплачена на рахунок позивача сума основної заборгованості в загальному розмірі 1 330 370,63 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Також суд першої інстанції здійснив власний розрахунок 3 % річних та погодився із здійсненим позивачем розрахунком інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі №910/9469/24 в задоволеній частині та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає наступне:

- оскільки за спірні періоди НЕК «Укренерго» мало заборгованість перед відповідачем, а тому згідно алгоритму розрахунків за електричну енергію у відповідача перед позивачем за такі періоди не виникло зобов`язання з оплати у розумінні ст. 530 ЦК України;

- враховуючи заборгованість позивача перед відповідачем у сумі 226 889,95 грн за послуги з відшкодування вартості небалансу електричної енергії, з огляду на приписи постанови НКРЕКП № 652, сума заборгованості підлягає зменшенню на вказані грошові кошти;

- судом під час здійснення розрахунку інфляційних втрат не враховано висновки Верховного Суду у справі № 905/21/19, що індекс споживчих цін під час розрахунку інфляційних втрат має заокруглюватися до десяткового числа після коми;

- введення на території України військового стану, з огляду на соціальну спрямованість відповідача, дає підстави для висновку про неможливість нарахування 3 % річних та інфляційних втрат;

- суд першої інстанції мав право на зменшення нарахувань, встановлених ст. 625 ЦК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/9469/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 04.03.2025.

Ухвалою суду від 24.02.2025 розгляд справи призначено в режимі відеоконференції.

Позиції учасників справи

12.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції просив залишити в силі.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22 липня 2019 року між Державним підприємством «Гарантований покупець» (далі - гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі Рей» (далі - виробник за «зеленим» тарифом) укладено договір № 451/01, за умовами якого виробник за "зеленим тарифом" зобов`язався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього правочину та законодавства України, у тому числі Порядку № 641.

23 квітня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1270/01/20 до договору від 22 липня 2019 року, у якій сторони дійшли згоди про виклад його статей 1- 7 у новій редакції.

5 березня 2021 року між Підприємством та Товариством укладено додаткову угоду № 1021/01/21, якою пункти 1.2., 2.6., 3.3., 3.4., 4.2., 4.3., 4.5, 4.6., 7.3, 7.5., 8. вищевказаного договору викладено в новій редакції, а також доповнено його пунктами 7.10.- 7.14.

Відповідно до пункту 1.1. договору (у редакції додаткової угоди від 23 квітня 2020 року) продавець за "зеленим тарифом" зобов`язався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього правочину та законодавства України, у тому числі Порядку № 641 або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13 грудня 2019 року № 2804.

Пунктом 4.1. договору (у редакції додаткової угоди від 23 квітня 2020 року) передбачено право позивача вимагати від відповідача повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього правочину.

Підпунктами 1, 2 пункту 4.5. договору (у редакції додаткової угоди від 23 квітня 2020 року) передбачено, що відповідач зобов`язаний купувати у позивача вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб, а також зобов`язаний у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у позивача електричну енергію.

За пунктом 3.3. договору (у редакції додаткової угоди від 5 березня 2021 року) оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата покупцем за «зеленим» тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії й актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Повноважними представниками позивача та відповідача було підписано й скріплено їх печатками акти купівлі-продажу електроенергії з актами коригування до них, відповідно до яких сторони підтвердили та зафіксували обсяг виробленої позивачем електричної енергії: за вересень 2022 року - на суму 2 662 876,00 грн з ПДВ (з урахуванням зменшення частки відшкодування за актами коригування від 9 червня 2023 року та 2 травня 2024 року, а також вартості врегулювання небалансів електричної енергії на суму 236 403,84 грн); за жовтень 2022 року - на суму 2 762 457,53 грн з ПДВ; за листопад 2022 року - на суму 1 075 373,32 грн з ПДВ; за грудень 2022 року - 820 716,58 грн з ПДВ; за лютий 2023 року - на суму 1 852 752,30 грн з ПДВ; за березень 2023 року - на суму 2 881 638,79 грн з ПДВ; за квітень 2023 року - 2 642 717,03 грн з ПДВ; за травень 2023 року - на суму 5 103 484,36 грн з ПДВ; за червень 2023 року - на суму 5 441 758,55 грн з ПДВ; за липень 2023 року - на суму 5 515 456,60 грн; за вересень 2023 року - на суму 4 969 396,46 грн з ПДВ; за жовтень 2023 року - на суму 2 941 059,07 грн з ПДВ.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав про порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором у частині повної та своєчасної остаточної оплати виробленої електроенергії, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 6 073 360,69 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що повноважними представниками позивача та відповідача було підписано й скріплено їх печатками акти купівлі-продажу електроенергії з актами коригування до них, відповідно до яких сторони підтвердили та зафіксували обсяг виробленої позивачем електричної енергії на загальну суму 6 073 360,69 грн

В той же час, під час розгляду даної справи відповідачем у добровільному порядку була сплачена на рахунок позивача сума основної заборгованості в загальному розмірі 1 330 370,63 грн, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Також суд першої інстанції здійснив власний розрахунок 3 % річних та погодився із здійсненим позивачем розрахунком інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

За змістом частин другої та третьої ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу, обсяг якої не перевищує обсяг електричної енергії, який може бути відпущений відповідним об`єктом електроенергетики або чергою його будівництва (пусковим комплексом) у кожному розрахунковому періоді (годині), згідно із встановленою потужністю електрогенеруючого обладнання, зазначеною в ліцензії на виробництво електричної енергії. При цьому в кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики або черзі його будівництва (пусковому комплексі) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Гарантований покупець зобов`язаний купувати електричну енергію, вироблену генеруючими установками активних споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, встановлена потужність яких не перевищує 150 кВт, за "зеленим" тарифом в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії такими активними споживачами.

Купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором.

Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

Порядок і строки розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом регулюються Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641.

Згідно з пунктом 11.4 Порядку № 641 (у редакції від 26 січня 2024 року, яка була чинна на час настання строку проведення розрахунків між сторонами) Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема, враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

НКРЕКП постановами: від 30 квітня 2024 року № 858 (оприлюднена 1 травня 2024 року), від 8 травня 2024 року № 896 (оприлюднена 10 травня 2024 року), від 15 травня 2024 року № 946 (оприлюднена 16 травня 2024 року), - затвердила розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом", наданої відповідачу за спірний період: вересень-грудень 2022 року, лютий-липень 2023 року та вересень-жовтень 2023 року.

Так, згідно з вищевказаними постановами НКРЕКП, розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії за "зеленим" тарифом: у лютому 2023 року - 1 050 577 585,13 грн (без ПДВ); у липні 2023 року - 2 855 049 206,73 грн (без ПДВ); у вересні 2023 року - 2 501 148 708,30 грн (без ПДВ); у грудні 2022 року - 292 516 262,07 грн (без ПДВ); у березні 2023 року - 1 388 010 061,65 грн (без ПДВ); у квітні 2023 року - 1 498 983 583,16 грн (без ПДВ); у травні 2023 року - 2 817 335 578,28 грн (без ПДВ); у червні 2023 року - 2 685 053 538,42 грн (без ПДВ); у вересні 2022 року - 727 557 668,53 грн (без ПДВ); у жовтні 2022 року - 844 011 507,76 грн (без ПДВ); у листопаді 2022 року - 327 206 881,45 грн (без ПДВ); у жовтні 2023 року - 1 620 295 826,61 грн (без ПДВ).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов спірного договору позивач поставив відповідачеві електричну енергію: за вересень 2022 року - на суму 2 662 876,00 грн з ПДВ (з урахуванням зменшення частки відшкодування за актами коригування від 9 червня 2023 року та 2 травня 2024 року, а також вартості врегулювання небалансів електричної енергії на суму 236 403,84 грн); за жовтень 2022 року - на суму 2 762 457,53 грн з ПДВ; за листопад 2022 року - на суму 1 075 373,32 грн з ПДВ; за грудень 2022 року - 820 716,58 грн з ПДВ; за лютий 2023 року - на суму 1 852 752,30 грн з ПДВ; за березень 2023 року - на суму 2 881 638,79 грн з ПДВ; за квітень 2023 року - 2 642 717,03 грн з ПДВ; за травень 2023 року - на суму 5 103 484,36 грн з ПДВ; за червень 2023 року - на суму 5 441 758,55 грн з ПДВ; за липень 2023 року - на суму 5 515 456,60 грн; за вересень 2023 року - на суму 4 969 396,46 грн з ПДВ; за жовтень 2023 року - на суму 2 941 059,07 грн з ПДВ, що супроводжувалося підписанням відповідних щомісячних актів купівлі-продажу електроенергії.

Отже, з огляду на положення статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", статті 530 Цивільного кодексу України, пункту 11.4 Порядку № 641, умови спірного договору, грошове зобов`язання відповідача за розрахунком вартості придбаної у позивача електричної енергії за заявлені у позові періоди мало бути виконано після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом 5 робочих днів із дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/15867/21, від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23.

Суд першої інстанції правомірно відхилив посилання відповідача на накази Міністерства енергетики України № 140 та № 206, якими встановлено розмір розрахунків за поставлену електроенергію, з наступних підстав.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, надаючи правову оцінку змісту вказаних Наказів дійшов до висновку, що:

- накази № 140 і № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно із положенням Порядку № 641.

- накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.

У вказаній вище постанові об`єднана палата зазначила, що висновки господарських судів попередніх інстанцій в частині наявності у відповідача обов`язку з повного виконання грошового зобов`язання - оплати у розмірі 100 % вартості за поставлену електричну енергію за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану та Наказів № 140 та № 206 є обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи та приписам Наказів № 140 та № 206.

Посилання відповідача на те, що станом на станом на 11.10.2024 позивач має перед відповідачем заборгованість за послугу з відшкодування частки відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця в сумі 226 889,95 грн. колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Так, постановою НКРЕКП від 03.04.2024 № 652, абзац третій підпункту 13 пункту 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» викладено у такій редакції: «Гарантований покупець має право зменшити рівень розрахунків із продавцем за «зеленим» тарифом на суму неоплаченої частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії та вартості відхилення».

Водночас, дані положення не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повну оплату придбаної електричної енергії за відповідними договорами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач має право припинити свої зобов`язання перед позивачем за спірний період шляхом зарахування зустрічних вимог, проте вказане, відповідно до ч. 2 ст. 601 ЦК України, здійснюється за відповідною заявою.

Однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача із відповідною заявою про припинення зобов`язання відповідача з оплати боргу за Договором у спірні періоди на суму 226 889,95 грн., а відтак підстави для зменшення розміру боргу у цій справі на вказану суму відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідачем також не доведено належними та допустимими доказами наявності у позивача перед відповідачем заборгованості за послугу з відшкодування частки відшкодування вартості небалансу електричної енергії балансуючої групи гарантованого покупця в сумі 226 889,95 грн. на момент ухвалення судового рішення.

У даному контексті колегія суддів також враховує, що позивач при розрахунку заборгованості, зокрема, за вересень 2022 року, врахував власне зобов`язання перед відповідачем з оплати небалансів у сумі 230 541,70 грн., та зменшив суму заборгованості за вересень 2022 на такий розмір небалансів.

Доводи відповідача, що зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, встановлений п. 11.4. Порядку № 461, за спірні розрахункові періоди не виникли, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів відзначає, що правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи на їхню пов`язаність, є самостійним зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами.

Ні Договір, ні Порядок № 641 не містять умов та правил, які визначали б стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за Договором в залежності від виконання приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії.

Крім того, як умовами Договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, так і положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за «зеленим» тарифом, оскільки даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК «Укренерго» в якості оплати послуги.

Колегія суддів зауважує на тому, положення чинного законодавства (ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України) визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, проте не надають боржнику право у випадку наявності відповідних підстав відстрочити виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, а відтак при визначенні строку оплати слід виходити саме з погоджених сторонами у Договорі умов.

А тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про підтвердження позивачем належними та допустимими доказами наявність у відповідача обов`язку з оплати заборгованості 6 073 360,69 грн.

Колегія суддів також враховує, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем було сплачено 386 272,82 грн заборгованості, у зв`язку з чим суд першої інстанції ухвалою від 31.10.2024 закрив провадження у справі у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем зазначеної суми.

Крім того, відповідачем також була сплачена сума основної заборгованості в загальному розмірі 1 330 370,63 грн, у зв`язку з чим суд першої інстанції закрив провадження у справі у цій частині на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України

Рішення суду першої інстанції в цій частині апелянтом не оскаржується.

А тому, оскільки сума основного боргу відповідача за поставлену електроенергію за актами купівлі-продажу електроенергії: вересень-грудень 2022 року, лютий-липень 2023 року та вересень-жовтень 2023 року, з урахуванням актів коригувань та проведених Підприємством часткових оплат, яка (з урахуванням часткових проплат під час розгляду даної справи) складає 4 356 717,24 грн, підтверджена належними доказами, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача даної суми заборгованості.

Окрім заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання за спірним договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України).

Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

При цьому положення вказаної норми стосовно 3 % річних, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, здійснивши власний перерахунок 3% річних, вірно зазначив, що позивачем було невірно визначено дату періоду прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем за договором, оскільки постанови НКРЕКП №№ 858, 896 та 946 затверджені після 26 січня 2024 року, тобто, після набрання чинності змін до Порядку № 641, то розрахунки за електричну енергію, відпущену у вересні-грудні 2022 року, лютому-липні 2023 року та вересні-жовтні 2023 року, мали здійснюватись у порядку та в строки, встановлені саме пунктом 11.4 Порядку № 641 в редакції, чинній з 26 січня 2024 року.

Так, з урахуванням затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої відповідачу, останній зобов`язаний був провести із позивачем остаточний розрахунок за куплену електричну енергію: за лютий, липень та вересень 2023 року - до 8 травня 2024 року включно; за грудень 2022 року, березень-червень 2023 року - до 17 травня 2024 року включно; за вересень-листопад 2022 року, жовтень 2023 року - до 23 травня 2024 року включно.

Відтак, нарахування заявлених до стягнення позивачем компенсаційних виплат за актами купівлі-продажу електроенергії за лютий, липень та вересень 2023 року повинно здійснюватися з 9 травня 2024 року, а не з 4 травня 2024 року, як визначив позивач у своєму розрахунку; за актами купівлі-продажу електроенергії за грудень 2022 року, березень-червень 2023 року - з 18 травня 2024 року, а не з 15 травня 2024 року; за актами купівлі-продажу електроенергії за вересень-листопад 2022 року, жовтень 2023 року - з 24 травня 2024 року, а не з 21 травня 2024 року.

З цих підстав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що обґрунтованим розміром 3 % річних за загальний період нарахування з 24.05.2024 по 23.09.2024 є 66 260,19 грн, які правомірно задоволені судом першої інстанції.

Стосовно здійснених нарахувань інфляційних втрат, суд першої інстанції вказав про їх обґрунтований розрахунок позивачем, у зв`язку чим дійшов до висновку про стягнення зазначених сум у розмірі 217 059,91 грн.

Водночас, колегія суддів не погоджується з таким розрахунком суду першої інстанції з наступних підстав.

При розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», приписи Порядку № 1078 та Методики № 265.

Абзацом п`ятим пункту 4 Порядку № 1078 передбачено, що індексація грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків.

Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком №1078.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. А тому, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання відображається, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не нараховується.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Як вже було зазначено вище, нарахування заявлених до стягнення позивачем компенсаційних виплат:

за актами купівлі-продажу електроенергії за лютий, липень та вересень 2023 року повинно здійснюватися: з 9 травня 2024 року, а не з 4 травня 2024 року, як визначив позивач у своєму розрахунку;

за актами купівлі-продажу електроенергії за грудень 2022 року, березень-червень 2023 року - з 18 травня 2024 року, а не з 15 травня 2024 року;

за актами купівлі-продажу електроенергії за вересень-листопад 2022 року, жовтень 2023 року - з 24 травня 2024 року, а не з 21 травня 2024 року.

Водночас, як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, за деякі періоди нарахування інфляційної складової здійснено у періоди, які існували менше 15 днів.

Зокрема, при розрахунку інфляційних втрат за актами купівлі-продажу електроенергії за грудень 2022 року, березень-червень 2023 року позивачем були включений в період розрахунку травень 2024. Водночас, у травні 2024 у відповідача перед позивачем заборгованість становила менше 15 днів, оскільки зобов`язання з оплати виникло лише 18.05.2024. А тому відповідний місяць необґрунтовано включений в період розрахунку інфляційних втрат.

Крім того, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, колегія суддів встановила, що позивачем не було враховано висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постановах від 26.06.2020 у справі №905/21/19, від 23.09.2021 у справі №924/2/21, в яких зазначено, що при визначені величини приросту індексу споживчих цін розрахунок такого індексу має заокруглюватися до десяткового числа після коми, оскільки саме так визначаються місячні та річні індекси споживчих цін Державним комітетом статистики України.

Зокрема, у здійснених позивачем розрахунках не було здійснено заокруглення до десяткового числа після коми сукупного індексу інфляції, що суперечить наведеним вище висновкам Верховного Суду.

Крім того, колегією суддів враховано, що хоча позивач вказує у власному розрахунку інфляційних втрат кінцевим строком заборгованості 23.09.2024, водночас здійснює нарахування інфляційної складової по серпень 2024 включно, що відповідає індексу інфляції у відповідному місяці (100,6%), який відображений у розрахунку позивача як його кінцевий період нарахування.

А тому, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, не виходячи за межі позовних вимог, з урахуванням вірного початку та визначеного позивачем кінця нарахування інфляційної складової за загальний період з червня по серпень 2024, колегія суддів дійшла до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 187 697 грн 08 коп.

Доводи відповідача про необхідність зменшення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

В постанові від 18.03.2020 у справі №902/471/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також в умовах договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої у частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені та процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вирішила справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у їх стягненні з цих підстав.

Водночас у справі, що переглядається, обставин такої очевидної неспівмірності заявлених до стягнення процентів річних, як у справі № 902/417/18, колегією суддів не встановлено.

Так, розмір відсотків річних не є надмірним порівняно із сумою заборгованості та його визначено у розмірі, який встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Водночас, хоча нарахування процентів річних і інфляційних втрат передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, у вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо можливості зменшення розміру саме відсотків річних, адже розмір втрат від інфляції неможливо зменшити через їх правову природу.

А тому, оскільки інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, відповідні нарахування зменшенню не підлягають.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для зменшення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 5.1.- 5.4. договору (у редакції додаткової угоди від 23 квітня 2020 року) обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, що спричиняють неможливість виконання однією зі сторін зобов`язань за договором. При настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили й усунення їх наслідків. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства. Потерпіла сторона негайно надсилає будь-яким доступним засобом зв`язку повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте, у порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини, а саме введення на території України воєнного стану, впливає на неможливість відповідача виконати свої зобов`язання за договором.

Крім того, всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи також відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин, на які посилається відповідач.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин правомірно відхилені судом першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до приписів ст. 277 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки у даному випадку судом першої інстанції при здійснені розрахунку інфляційних втрат не у повному обсязі були враховані правові висновки Верховного Суду щодо відповідних нарахувань, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна Державного підприємства "Гарантований покупець" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/9469/24 - зміні в частині сум нарахованих інфляційних втрат та розподіленого судового збору із ухваленням нового рішення у цій частині.

Згідно із ст. 129 ГПК України, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/9469/24 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/9469/24 змінити в частині сум нарахованих інфляційних втрат та розподіленого судового збору, виклавши пункт 2 резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей" (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Любимівка, вулиця Східна, будинок 23; ідентифікаційний код 42355644) 4 356 717 (чотири мільйони триста п?ятдесят шість тисяч сімсот сімнадцять) грн 24 коп. основного боргу, 66 260 (шістдесят шість тисяч двісті шістдесят) грн 19 коп. трьох процентів річних трьох процентів річних, 187 697 (сто вісімдесят сім тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 08 коп. інфляційних втрат та 55 328 (п?ятдесят п?ять тисяч триста двадцять вісім) грн 09 коп. судового збору.»

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 910/9469/24 залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Рей" (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Любимівка, вулиця Східна, будинок 23; ідентифікаційний код 42355644) на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) 660,57 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи № 910/9469/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 12.03.2025

Головуючий суддя М.А. Барсук

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко