ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Справа № 906/645/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Юрчук М.І.

секретар судового засідання Юзефович Д.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Кузьменко В.А. (адвокат)

від відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Охмака Ярослава Леонідовича на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 03.12.2024 суддею Соловей Л.А. у м. Житомир (повний текст рішення складено 17.12.2024)

у справі № 906/645/24

за позовом фізичної особи-підприємця Місечка Володимира Максимовича

до фізичної особи-підприємця Охмака Ярослава Леонідовича

про стягнення 541 255,00 грн (з урахуванням заяви позивача вих. № 20 від 26.06.2024 про збільшення розміру позовних вимог)

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Житомирської області перебувала позовна заява фізичної особи - підприємця Місечка Володимира Максимовича до фізичної особи - підприємця Охмака Ярослава Леонідовича з вимогою про стягнення 270 627,50 грн авансового платежу за договором № 5 виконання робіт по виготовленню виробів із мармуру від 01.03.2024.

Позовні вимоги, із посиланням на положення частини 2 статті 220 Господарського кодексу України, частини 2 статті 849 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, що призвело до недоцільності подальшого виконання робіт та відмову від договору, про що позивач повідомив відповідача листом і вимагав відшкодувати збитки у сумі 270 627,50 грн. Заявою від 26.06.2024 позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 541 255,00 грн заборгованості, з яких 270 627,50 грн основного боргу та 270 627,50 грн неустойки (штрафу).

Відповідач проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про те, що замовлені позивачем вироби були виготовлені та йому доставлені. Однак останній відмовився прийняти виконане замовлення.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.12.2024 позов ФОП Місечка В.М. задоволено частково. Стягнуто з ФОП Охмака Я.Л. на користь позивача 270 627,50 грн основного боргу, 16 777,43 грн неустойки та 4 311, 08 грн судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення 253 850,07 грн неустойки.

Судове рішення мотивоване відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання робіт обумовлених договором № 5 від 01.03.2024, а також доказів повернення сплаченої позивачем суми попередньої оплати у розмірі 270 627,50 грн. Разом з цим, з огляду на підтверджене порушення відповідачем строків виконання робіт та неналежне виконання умов договору, суд виснував про правомірне нарахування останньому пені за період з 16.03.2024 по 04.06.2024 у розмірі 16 777,43 грн. Позовні вимоги в частині стягнення 253 850,07 грн пені судом визнані необґрунтованими.

Частково не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2024 скасувати в частині задоволення позову про стягнення 270 627,50 грн основного боргу, 16 777,43 грн неустойки та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В частині відмови у стягненні з відповідача 253 850,07 грн неустойки - залишити без змін.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги вважає, що позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку з повернення заявленої до стягнення суми на підставі ч. 2 ст. 849 ЦК України з огляду на те, що обумовлені договором вироби із мармуру були доставлені позивачу перевізником - ТОВ "Системи Контролю Транспорту", автомобілем марки "Рено", д.н. НОМЕР_1 , за адресою: м. Київ, вул. Газова, 23, однак позивач відмовився підписувати акт приймання-передачі товару. Звертає увагу, що платіжними інструкціями про перерахування коштів на рахунок відповідача підтверджується оплата по договору лише на за двома платежами. Інші оплати здійснені без вказання призначення платежу, що вказує на існування між сторонами суміжних правовідносин, які не відносяться до предмету договору. Вказує, що дії позивача є суперечливими та не відповідають встановленому договором порядку розрахунків за виконані роботи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Охмака Ярослава Леонідовича на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2024 у справі № 906/645/24; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2024 у справі № 906/645/24 - без змін.

Відповідачем подано відповідь на відзив, в якому стверджує, що вироби з мармуру були доставлені позивачу та прийняті ФОП Місечко В.М. Будь-які зауваження та застереження щодо належної якості та комплектації вказаних виробів зі сторони ФОП Місечка В.М. не надходили. В підтвердження даних обставин додає лист-відповідь перевізника від 10.02.2025, який наводить перелік виробів та стверджує про їх доставку за адресою у м. Києві по вул. Газова, 23 з прийняттям останніх ФОП Місечко В.М. Вважає, що суд першої інстанції належним чином не дослідив вказані обставини, об`єктивно не надав оцінку доказам, які, в свою чергу, спростовують наявні позовні вимоги.

Позивачем у відповідь надані додаткові пояснення, відповідно до яких останній зауважує про відсутність належних доказів як доставки виробів покупцю, так і фактів прийняття або відмови в їх прийнятті. Звертає увагу, що додатково подані апелянтом докази не підтверджують факт доставки товару, оскільки відсутні будь-які відмітки позивача про його прийняття чи не прийняття. Окрім цього, такі докази подано з порушенням вимог ст. 269 ГПК України без обгрунтування неможливості їх подання суду першої інстанції.

В судовому засіданні присутній представник позивача підтримав доводи, викладені у поданих ним процесуальних документах, та надав усні пояснення.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 906/645/24 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

Між ФОП Місечко Володимиром Максимовичем (замовник, позивач) та ФОП Охмаком Ярославом Леонідовичем (виконавець, відповідач) 01.03.2024 укладено договір № 5 виконання робіт по виготовленню виробів з мармуру, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати за завданням замовника роботи по виготовленню виробів із мармуру (далі - виріб, вироби) і передати вироби замовнику, а замовник, відповідно до умов цього договору, зобов`язався прийняти та оплатити виготовлені вироби. Вид кожного виробу, кількість, комплектність, комплектація, матеріал та вартість виробу, строки його виготовлення та передачі замовнику узгоджуються сторонами в специфікації та ескізі, які є невід`ємними частинами цього договору. Обрання та закупівля сировини для виробів - мармуру здійснюється виконавцем за погодженням із замовником (п.1.1. договору).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що загальна ціна даного договору становить сукупність всіх платежів за цим договором.

Згідно із п.2.2. договору, перед початком робіт щодо кожного виробу, на підставі рахунку-фактури, виставленої виконавцем замовнику замовник сплачує виконавцю авансовий платіж в розмірі 50% від вартості виробу, згідно з узгодженою сторонами специфікацією щодо цього виробу.

У п.2.3 договору сторони визначили, що залишок вартості виробу згідно з узгодженою сторонами специфікацією сплачуються замовником після підписання акту приймання-передачі виробу.

За згодою сторін виконавець може надавати замовнику додаткові послуги, порядок надання, оплата та вартість яких узгоджується сторонами окремо, згідно з рахунком-фактурою, узгодженою обома сторонами (п.2.4. договору).

Відповідно до п.5.2. договору, строк виготовлення виробу складає 14 календарних днів після оплати замовником.

На виконання умов договору, позивач перерахував відповідачу кошти у загальному розмірі 270 627,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 39 від 01.03.2024 на суму 178 767,50 грн, № 51 від 08.03.2024 на суму 45 860,00 грн, № 52 від 08.03.2024 на суму 24 000,00 грн, № 58 від 21.03.2024 на суму 22 000,00 грн. Відповідна оплата здійсненна згідно із виставленими відповідачем рахунками - фактурами № 17 від 01.03.2024, № 18 від 07.03.2024 та № 19 від 07.03.2024.

На думку позивача, строк виконання робіт, встановлений договором, сплив (14 календарних днів після оплати замовником), проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, вироби належної якості та комплектності не передав, а також відмовився передати позивачу оригінали специфікацій, у зв`язку з чим позивач 21.05.2024 звернувся до відповідача з претензією, у якій вимагав у строк до 27.05.2024 передати ФОП Місечко В.М. оплачені останнім вироби з мармуру та травертину належної якості згідно з умовами договору, а також надати оригінали підписаних сторонами специфікацій та виставлених рахунків.

За відсутності виконання, зважаючи на допущене відповідачем порушення, ФОП Місечко В.М. надіслав на адресу ФОП Охмака Я.Л. повідомлення про відмову від договору, згідно з яким вимагав повернути сплачені за договором грошові кошти у розмірі 270 627,50 грн.

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з виготовлення виробів із мармуру, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача суму сплачених за договором підряду грошових коштів у розмірі 270 627,50 грн, а також 270 627,50 грн неустойки (штрафу), нарахованої за період з 16.03.2024 по 04.06.2024.

В свою чергу, відповідач зазначав, що замовлені вироби були доставлені позивачу 16.04.2024 за адресою: м. Київ, вул. Газова, 23, що підтверджується довідкою перевізника - ТОВ "Системи Контролю Транспорту" № 11 від 30.09.2024 та прийняті ФОП Місечко В.М., будь - які зауваження та застереження щодо якості та комплектації вказаних виробів зі сторони замовника не надходили. Звертав увагу суду, що лише з двох платіжних інструкцій вбачається, що позивач здійснив оплату на виконання умов договору № 5, у інших платіжних документах відсутнє посилання на договір. Позивач здійснив на користь відповідача платежі без чіткого визначення змісту їх призначення і за існування грошових зобов`язань перед відповідачем за іншими суміжними правовідносинами.

На спростування вказаного, позивач зазначав, що лист від ТОВ "Системи Контролю Транспорту" жодним чином не підтверджує факт доставки замовлених виробів ФОП Місечку В.М., оскільки надані відповідачем документи можуть свідчити лише про факт перевезення невідомого вантажу (ні в договорі № 21 на транспортне обслуговування від 01.03.2024, ні в акті приймання - передачі наданих послуг № 3681 від 16.04.2024 не вказано ні найменування вантажу, ні його кількість) за маршрутом: пров. Моторний, 19 вул. Газова, 25. Відтак, з огляду на те, що за умовами п.2.3. договору акт приймання - передачі виробу сторонами не підписано, ФОП Охмак Я.Л. свої зобов`язання за договором не виконав, вироби належної якості та комплектності не передав. Стверджував, що між сторонами не існувало жодних суміжних правовідносин, окрім правовідносин за договором № 5 від 01.03.2024, відповідно, у позивача не існувало жодних інших грошових зобов`язань перед відповідачем.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

За змістом ст. 11, 509, 627 Цивільного кодексу України та ст.179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений сторонами договір є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором, який за своєю правовою природою є договором підряду та підпадає під правове регулювання глави 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між відповідачем (ФОП Охмак Я.Л.) та позивачем (ФОП Місечко В.М.) 01.03.2024 укладено договір № 5 виконання робіт по виготовленню виробів із мармуру. Вказаний договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Статтею 854 Цивільного кодексу України визначено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Із матеріалі справи встановлено, що на виконання умов договору та на підставі виставлених відповідачем рахунків позивач перерахував на користь відповідача 270 627,50 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 39 від 01.03.2024, № 51 від 08.03.2024, № 52 від 08.03.2024, № 58 від 21.03.2024 грн. Вказане також не заперечується відповідачем.

Таким чином, відповідачем було отримано передоплату (аванс) за договором.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч.1 ст. 846 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

У матеріалах справи також відсутній акт приймання виконаних робіт, що також не заперечується сторонами.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання з виконання робіт за вказаним договором відповідач не виконав.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач, зважаючи на невиконання відповідачем обов`язків покладених на нього умовами договору щодо виконання робіт, відмовився від договору шляхом надіслання на адресу відповідача відповідного повідомлення. Крім того, у вказаному повідомлені містилася вимога про повернення суми у розмірі 270 627,50 грн. Мотивуючи зазначене рішення, позивач посилався на норми частини 2 ст. 849 Цивільного кодексу України.

У статті 849 Цивільного кодексу України визначено права замовника під час виконання роботи. Так, згідно з частиною 1 цієї норми, замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника.

Відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника (ч. 3 ст. 849 Цивільного кодексу України).

При цьому, ч. 4 ст. 849 цього Кодексу, передбачено, що замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Отже, у статті 849 Цивільного кодексу України передбачено три окремі (самостійні) підстави для відмови замовника від договору підряду, а саме: - підрядник несвоєчасно розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим (ч. 2); очевидність для замовника невиконання роботи належним чином та невиконання підрядником у визначений замовником строк вимоги про усунення недоліків (ч. 3); відмова замовника від договору до закінчення робіт із виплатою підрядникові плати за виконану частину робіт та відшкодуванням збитків, завданих розірванням договору (ч. 4). Відповідно, правові наслідки відмови замовника від договору підряду на підставі ст. 849 Цивільного кодексу України є різними.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.03.2020 у справі № 910/2051/19.

Положеннями статті 615 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За приписами частин 2, 4 статті 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмова замовника від договору підряду відповідно до положень частини другої статті 849 Цивільного кодексу України є підставою для задоволення вимоги про повернення сплачених коштів відповідно до вимог статті 1212 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 910/17235/20).

Близьких за змістом правових висновків щодо застосування положень статей 849, 1212 Цивільного кодексу України та можливість стягнення з підрядника на користь замовника коштів внесеної передоплати після припинення дії договору підряду дійшов Верховний Суд у постановах від 11.11.2018 у справі № 910/13332/17, від 14.06.2018 у справі № 912/2709/17, від 15.02.2019 у справі № 910/21154/17, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 16.03.2021 у справі № 910/10233/20 та від 01.06.2021 у справі № 916/2368/18.

Так, частинами 1, 3 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

На спростування викладених позивачем у позовній заяві обставин відповідачем було долучено до матеріалів справи копії видаткових накладних № 17 від 19.04.2024, № 18 від 19.04.2024 та № 19 від 19.04.2024, складені ФОП Охмак Я.Л в односторонньому порядку.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

За приписами частин третьої, восьмої статті 19 ГК України, обов`язком суб`єктів господарювання є ведення бухгалтерського обліку та подання фінансової звітності згідно із законодавством, що забезпечує здійснення державою контролю і нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання, а також за додержанням ними податкової дисципліни.

Однак із змісту поданих позивачем копій видаткових накладних вбачається, що останні не підписані позивачем, при цьому матеріали справи не містять доказів направлення (надання) позивачу таких накладних для підписання.

Окрім того, як уже зазначено вище, за наслідками виконання відповідачем робіт по виготовленню виробів із мармуру між сторонами мав бути підписаний акт приймання - передачі виробу, який в матеріалах справи відсутній.

Посилання скаржника на довідку ТОВ "Системи Контролю Транспорту" № 11 від 30.09.2024, у якій зазначено, що за адресою: м. Київ, вул. Газова, 23 автомобіль перевізника знаходився з 18:09 16.06.2024 по 18:36 16.09.2024, не може вважатись належним доказом підтвердження доставки та прийняття виробів позивачем, оскільки у специфікації № 1 та в договорі № 5 відсутня адресна інформація щодо місця доставки виробів. Окрім того, наданий позивачем до матеріалів справи договір № 21 на транспортне обслуговування від 01.03.2024, що укладений між ФОП Биковським С.В. та ФОП Охмаком Я.Л., та акт приймання-передачі наданих послуг № 3681 від 16.04.2024 не містить жодних відомостей про найменування та кількість вантажу, який доставлявся за маршрутом пров. Моторний, 19 - вул. Газова, 25.

Доданий апелянтом в апеляційному провадженні новий доказ - лист-відповідь ФОП Биковського С.В. від 10.02.2025, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки поданий з порушенням вимог ч. 3 ст. 269 ГПК України без обгрунтування неможливості подання його до суду першої інстанції. Поряд з цим судом відмічається, що такий доказ здобуто скаржником після ухвалення судового рішення, що взагалі виключає можливість його прийняття для надання оцінки.

Крім того, відповідачем також не надано жодних доказів, що в порядку та на умовах, визначених у договорі № 5 виконання робіт по виготовленню виробів із мармуру, останній здійснював закупівлю сировини для виробів та погоджував її із замовником шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту позивача.

Доводи щодо відсутності у платіжних інструкціях № 39 від 01.03.2024 та № 51 від 08.03.2024 на договір № 5 від 01.03.2024 спростовуються відсутністю доказів існування між сторонами будь-яких інших господарських зобов`язань, ніж ті, що виникли на підставі договору № 5 на виконання робіт по виготовленню виробів із мармуру від 01.03.2024.

З огляду на встановлені обставини в сукупності, відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт виконання робіт за договором № 5 від 01.03.2024, а також будь - яких інших належних та допустимих доказів передачі належної якості та комплектності виробів у визначений договором строк, взявши до уваги відмову позивача від договору на підставі ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суд першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 270 627,50 грн попередньої оплати за договором № 5 від 01.03.2024.

Позивачем також нараховано відповідачу штраф у розмірі 270 627,50грн від суми договору за кожен день затримки виконання робіт, відповідний розрахунок було долучено до заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, пеня - це безперервно наростаюча сума за кожний день прострочення протягом визначеного часу, штраф - стягується одноразово у формі, визначеній договором.

Пунктом 6.2. договору сторони погодили, що виконавець за даним договором несе відповідальність у разі затримки виконання робіт понад строк передбачений п.5.2. цього договору, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 2% від суми договору за кожен день протягом перших 4 тижнів затримки та 10% за кожен наступний тиждень, але не більше 100% від суми договору.

Із наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що останній фактично нараховує штраф за кожен день затримки виконання робіт, що не відповідає нормам діючого законодавства, та правовій природі штрафу (яка підлягає до стягненню одноразово у формі, визначеній договором).

При цьому, для договірної практики та практики правозастосування сама лише назва тієї чи іншої санкції, вжита в тексті договору, практичного значення не має. У такому випадку слід виходити з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді штрафної санкції - забезпечення належного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 904/3315/18.

Отже, погоджений сторонами в п.6.2 договору штраф за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб його обчислення за кожен день прострочення, підпадає під визначення пені.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на встановлене порушення відповідачем строків виконання робіт, позивач за неналежне виконання умов договору та відповідно до вимог чинного законодавства має право на нарахування пені за період з 16.03.2024 по 04.06.2024.

За результатами здійсненої перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення суми пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 16.03.2024 по 04.06.2024, апеляційний господарський суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про правомірне стягнення з відповідача на користь позивача 16 777,43 грн пені.

В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Житомирської області від 03.12.2024 у справі № 906/645/24 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для його скасування відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 906/645/24 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Охмака Ярослава Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 03 грудня 2024 року у справі № 906/645/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Справу № 906/645/24 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "18" березня 2025 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Юрчук М.І.