ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. Cправа № 902/149/25

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Ломачко А.О., за відсутності сторін

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра", 64107, Харківська область, Лозівський р-н, місто Златопіль, вулиця Учительська, будинок 1А, ідентифікаційний код юридичної особи 30150670

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Трейд Плюс", 21050, Вінницька область місто Вінниця, вулиця Коцюбинського, будинок 78, ідентифікаційний код юридичної особи 44796564

про стягнення 96 913,40 гривень

В С Т А Н О В И В:

До Господарського суду Вінницької області 06.02.2025 року надійшла позовна заява №б/н від 06.02.2025 (вх. № 155/25 від 06.02.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Трейд Плюс" про стягнення 169 941,40 гривень, у тому числі: 145 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, що виникла внаслідок невиконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 270224 від 27.02.2024.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2025 року справу розподілено судді Шамшуріній М.В.

Ухвалою від 10.02.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 902/149/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи № 902/149/25 по суті призначено на 11 березня 2025 року о 10:30 год.

12.02.2025 до суду від позивача надійшла заява № б/н від 12.02.2025 (вх. № 01-34/1465/25 від 12.02.2025) про зменшення розміру позовних вимог з огляду на сплату відповідачем після подання позову до суду частини заборгованості у розмірі 30 000,00 гривень (07.02.2025). З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 129 913,40 гривень, у тому числі 115 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

07.03.2025 до суду від позивача надійшла заява № б/н від 06.03.2025 (вх. № 01-34/2414/25 від 07.03.2025) про зменшення розміру позовних вимог з огляду на сплату відповідачем після подання позову до суду частини заборгованості у загальному розмірі 63 000,00 гривень (07.02.2025 - 30 000,00 гривень, 18.02.2025 - 30 000,00 гривень та 28.02.2025 - 3 000,00 гривень). З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

11.03.2025 до суду від представника позивача надійшла заява №б/н від 11.03.2025 (вх. № 01-34/2545/25 від 11.03.2025) про розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі доказами.

На визначену судом дату у судове засідання представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином ухвалою суду від 10.02.2025 шляхом надіслання вказаної ухвали сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Згідно пункту 2 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Згідно довідок про доставку електронного листа документ у електронному вигляді (ухвала від 10.02.2025) доставлена до електронних кабінетів позивача та відповідача 11.02.2025.

Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відзиву відповідачем до суду не надано, будь-яких заяв, клопотань не надходило.

За приписами частини 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Приймаючи до уваги, що сторони було належним чином повідомлено про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу сторонам створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а позивач та відповідач у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін за наявними матеріалами.

Судом враховано також заяву представника позивача про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні за наслідком розгляду заяв позивача про зменшення розміру позовних вимог суд постановив ухвалу про прийняття вказаних заяв та здійснення подальшого розгляду справи № 902/149/25 з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, яку занесено до протоколу судового засідання.

Таким чином, позовними вимогами у справі є вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

У судовому засіданні 11.03.2025 ухвалено рішення. З огляду на відсутність учасників справи, судом долучено вступну та резолютивну частини рішення без його проголошення до матеріалів справи.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Терра" звернулося до Господарського суду Вінницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Трейд Плюс" про стягнення заборгованості у розмірі 169 941,40 гривень, у тому числі: 145 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що заявлена до стягнення заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 270224 від 27.02.2024 в частині здійснення повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Позивач зазначив, що на підставі укладеного між сторонами договору, позивачем у період з березня 2024 по жовтень 2024 було поставлено відповідачу продукцію власного виробництва на загальну суму 537 395,16 гривень.

За отримані товари відповідач розрахувався частково у розмірі 392 019,34 гривень та станом на 06.02.2025 заборгованість у розмірі 145 375,82 гривень не сплатив.

Неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором стало підставою для звернення позивача із позовом до суду про стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Водночас, як зазначив позивач, вже після подачі позовної заяви відповідачем було здійснено часткову оплату основної заборгованості за отриманий товар на суму 63 000,00 гривень.

З урахуванням наведеного позивач просив з урахування заяви про зменшення розміру позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

Відповідач своїм процесуальним правом надання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв або заперечень щодо заявлених вимог за час розгляду справи не заявляв.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

27 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Терра" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Основа Трейд Плюс" (далі - відповідач, покупець) укладено договір поставки № 270224 (далі - договір) (т. 1 а.с. 6, 7).

Згідно з пунктом 1.1. договору постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, виготовити і поставити продукцію власного виробництва, а Покупець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти і оплатити таку продукцію.

За умовами пункту 1.2. договору продукція поставляється партіями на підставі узгодженого постачальником замовлення покупця. Асортимент, кількість, ціна кожної партії продукції зазначається у видатковій накладній.

Відповідно до пунктів 1.3., договору на кожну партію продукції оформлюється окрема видаткова накладна.

Пунктом 4.1., 4.2. договору сторони передбачили, що загальна вартість цього договору складає суму цін за всіма видатковими накладними (поставками), відповідно до яких покупець отримає продукцію протягом дії цього договору. Ціна партії продукції зазначається сторонами у видатковій накладній.

За умовами пункту 4.4. договору розрахунок за цим договором за поставлену продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відстрочки платежу. Відстрочка платежу становить 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати поставки. Датою поставки та отримання покупцем продукції вважається дата, зазначена у видатковій накладній на продукцію.

Згідно з пунктом 5.2. договору документом, що підтверджує прийняття покупцем продукції є підписана сторонами видаткова накладна, яка складається у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Всі видаткові накладні та товарно - транспортні накладні, що виписані на продукцію, яка є предметом поставки за даним договором є належними документами, що підтверджують факт поставки продукції за даним договором, навіть за відсутності посилань на дату та номер договору в таких документах.

Відповідно до пункту 5.6. договору перехід права власності на продукцію відбувається в момент передачі продукції покупцю або його перевізнику, підписання відповідних документів та повної оплати продукції. З моменту передання продукції, покупець є відповідальним за дотриманням умов зберігання продукції, несе ризик випадкового пошкодження або знищення продукції. Покупець зобов`язаний у повному обсязі оплатити передбачену договором суму за продукцію навіть у разі її випадкового пошкодження або знищення, якщо такі пошкодження або знищення сталися після передання продукції і не з вини постачальника.

Пунктом 6.3. договору сторони визначили, що у випадку не оплати або неповної оплати поставленої продукції більше ніж як на 3 (три) дні з моменту виникнення обов`язку провести розрахунки, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024. З підписанням цього договору всі попередні домовленості і договірні відносини втрачають чинність. Якщо за 10 (десять) календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не повідомить про його припинення, то договір вважається продовженим на кожний наступний рік (пункт 10.1. договору).

Договір містить підписи осіб, зазначених у преамбулі договору, які скріплені печатками сторін.

На виконання умов договору згідно видаткової накладної № 4446 від 02.09.2024, товарно-транспортної накладної № РТ4446 від 02.09.2024 на суму 53 808,60 гривень, видаткової накладної № 4809 від 23.09.2024, товарно-транспортної накладної № РТ4809 від 23.09.2024 на суму 73 273,68 гривень, видаткової накладної № 5100 від 06.10.2024, товарно-транспортної накладної № РТ5100 від 06.10.2024 на суму 16 658,22 гривень, видаткової накладної № 5457 від 22.10.2024 та товарно-транспортної накладна № РТ5457 від 22.10.2024 на суму 21 564,48 гривень позивачем у період з 02.09.2024 по 22.10.2024 здійснено поставку товару відповідачу на загальну суму 165 304,98 гривень (т. 1 а.с. 8-11).

Як вбачається із картки рахунку ТОВ "Терра" за 01.01.2024-04.02.2025 по контрагенту ТОВ "Основа Трейд Плюс", виписок по рахунку відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 82 929,16 гривень (т. 1 а.с. 12, 13, 32 (зворотна сторона), 44 (зворотна сторона) - 45 (зворотна сторона)).

У зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за договором поставки, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду позовними вимогами у цій справі є вимоги щодо стягнення 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов та на участь у судовому засіданні не скористався.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 270224 від 27.02.2024 у розмірі 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом частини 1 статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно статті 11 ЦК України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань).

Приписами статті 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями статті 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, правовідносини за яким врегульовано відповідними положеннями Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

За змістом частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (стаття 632 ЦК України).

Судом установлено, що відповідно до видаткових накладних, товарно-транспортних накладних позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар (за асортиментом та кількістю зазначених у видаткових накладних) на загальну суму 165 304,98 гривень (т. 1 а.с. 8-11).

Вказані видаткові, товарно-транспортні накладні спільно підписані уповноваженими представниками позивача та відповідача без зауважень та заперечень.

За умовами пункту 4.4. договору розрахунок за цим договором за поставлену продукцію здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на умовах відстрочки платежу. Відстрочка платежу становить 45 (сорок п`ять) календарних днів з дати поставки. Датою поставки та отримання покупцем продукції вважається дата, зазначена у видатковій накладній на продукцію.

Як вбачається із картки рахунку ТОВ "Терра" за 01.01.2024-04.02.2025 по контрагенту ТОВ "Основа Трейд Плюс", виписок по рахунку відповідачем здійснено часткову оплату поставленого позивачем товару на суму 82 929,16 гривень (т. 1 а.с. 12, 13, 32 (зворотна сторона), 44 (зворотна сторона) - 45 (зворотна сторона)).

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином, у той же час відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати за отриманий товар належним чином не виконав, унаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Cудом встановлено, що матеріали справи не містять доказів пред`явлення відповідачем позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов договору та/або повернення отриманого товару.

Відповідно до вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору поставки в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, а тому позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу у розмірі 82 375,82 гривень.

Доказів сплати вказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Приймаючи до уваги, що належними та допустимими доказами підтверджено суму основного боргу у розмірі 82 375,82 гривень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу є обгрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 82 375,82 гривень.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 537,58 гривень штрафу.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу суд враховує таке.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до положень статей 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до вимог частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.3. договору сторонами визначено, що у випадку не оплати або неповної оплати поставленої продукції більше ніж як на 3 (три) дні з моменту виникнення обов`язку провести розрахунки, покупець зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, розрахунок за поставлений товару за договором відповідно до положень пункту 4.4. договору та положень статей 252, 253, 254 ЦК України мав бути здійснений за видатковою накладною № 4446 від 02.09.2024 - до 17.10.2024, за видатковою накладною № 4809 від 23.09.2024 - до 07.11.2024, видатковою накладною № 5100 від 06.10.2024 - до 20.11.2024, видатковою накладною № 5457 від 22.10.2024 - до 06.12.2024.

Таким чином, прострочення з виконання зобов`язання з оплати поставленого товару виникло згідно видаткової накладної № 4446 від 02.09.2024 - з 18.10.2024, видаткової накладної № 4809 від 23.09.2024 - з 08.11.2024, видаткової накладної № 5100 від 06.10.2024 - з 21.11.2024, видаткової накладної № 5457 від 22.10.2024 - з 07.12.2024.

Разом з тим, як станом на 18.10.2024, 08.11.2024, 21.11.2024, 07.12.2024 так і станом на 06.02.2025 зобов`язання з оплати товару за вказаними видатковими накладними на загальну суму 145 373,82 гривень відповідачем не були виконані.

Зважаючи на встановлене судом прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання понад 3 дні з моменту виникнення обов`язку провести розрахунки, вимога про стягнення штрафу у розмірі 10 % від вартості несплаченого вчасно товару відповідає чинному законодавству, положенням договору та заявлена правомірно.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок штрафу у розмірі 10% від суми боргу, суд дійшов висновку, що визначена позивачем сума штрафу у розмірі 14 537,58 гривень є арифметично вірною.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 14 537,58 гривень.

Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. (частини 1-2 статті 86 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано позовних вимог, а судом не виявлено на підставі наявних доказів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 96 913,40 гривень, у тому числі 82 375,82 гривень боргу за поставлений товар та 14 537,58 гривень штрафу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат судом враховано таке.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції №3228 від 06.02.2025 сплачено судовий збір у загальному розмірі 3028,00 гривень.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог.

За таких обставин сплачена частина судового збору у розмірі 1 193,03 гривень (3028,00 гривень - 1834,97 гривень) підлягає поверненню платнику.

Враховуючи, що від Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" не надходило відповідного клопотання про повернення судового збору, питання про повернення переплаченої суми судового збору (1 193,03 гривень) під час ухвалення рішення у справі судом не вирішується.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у сумі 1 834,97 гривень покладаються на відповідача.

Також позивачем заявлено вимогу про відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень.

Розглянувши вимогу про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, судом враховане таке.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Право на правову допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України.

Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до вимог частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру ВІ № 1279055 від 05.02.2025 представництво інтересів ТОВ "Терра" у справі № 902/149/25 здійснював адвокат Коваленко Олег Анатолійович.

Позивачем з дотриманням вимог, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України, подано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою.

До позовної заяви позивачем долучено копію договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025, акт приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 06.02.2025 по договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025, видатковий касовий ордер від 06.02.2025 про сплату 7000,00 гривень на підставі договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025.

Відповідно до пункту 1.1. укладеного між Товаристом з обмеженою відповідальністю "Терра" (клієнт) та адвокатом Коваленком Олегом Анатолійовичем (адвокат) договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025 (далі - договір) адвокат зобов`язується: здійснити аналіз наданих клієнтом документів щодо можливості складання позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ "Основа Трейд Плюс"; здійснити аналіз законодавства та судової практики, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах; здійснити складання позовної заяви відносно ТОВ "Основа Трейд Плюс" та представляти інтереси клієнта у суді під час здійснення господарського судочинства (т. 1 а.с. 13 (зворотна сторона), 14).

Згідно з пунктом 1.2. договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

За умовами пункту 2.4. договору на підтвердження факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється клієнту.

Відповідно до пункту 4.2. договору за правову допомогу, передбачену п. 1.1. договору клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі - 7 000 (сім тисяч) гривень.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2025 року (пункт 8.1. договору).

06.02.2025 між Товаристом з обмеженою відповідальністю "Терра" та адвокатом Коваленком Олегом Анатолійовичем підписано акт приймання-передачі наданих адвокатських послуг від 06.02.2025 по договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025 (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до пункту 1 акту адвокат надав, а клієнт прийняв правничі послуги згідно договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025 р. щодо складання позовної заяви до Господарського суду Вінницької області про стягнення з ТОВ "Основа Трейд Плюс" заборгованості за договором поставки № 270224 від 27.02.2024 р.

Згідно з пунктом 2 акту вартість послуг адвоката за цим актом складає 7 000 (сім тисяч) грн. з яких: аналіз наданих клієнтом документів щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Основа Трейд Плюс" - 1 000 грн.; аналіз законодавства та судової практики, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах - 1 000 грн.; консультація клієнта та узгодження правової позиції - 1 500 грн.; складання позовної заяви до Господарського суду Вінницької області та супровід інтересів клієнта під час судового провадження - 3 500 грн.

Згідно видаткового касового ордеру від 06.02.2025 Товаристом з обмеженою відповідальністю "Терра" сплачено на користь Коваленка О.А. 7000,00 гривень на підставі договору про надання правової допомоги № 17 від 03.02.2025 (т. 1 а.с. 15 (зворотна сторона)).

Відповідно до вимог статті 86 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 4-6 статті 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наразі, відповідного клопотання відповідачем не заявлено та не спростовано вимог позивача в цій частині.

Суд зауважує, що витрати на професійну правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою - шостою статті 126, частинами п`ятою - дев`ятою статті 129 ГПК України, зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені до стягнення з урахуванням того, чи були такі витрати пов`язані зі справою та чи була їх сума обґрунтованою.

У разі якщо суд дійде висновку щодо зменшення заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то в судовому рішенні повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, 01.06.2022 року у справі № 914/4/20.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Cудові витрати, у тому числі витрати на професійну правничу допомогу мають бути безпосередньо пов`язаними з розглядом справи.

При вирішенні питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20, згідно з якими для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат і вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Матеріалами справи підтверджується надання адвокатом Коваленком О.А. професійної правничої допомоги ТОВ "Терра" у справі № 902/149/25.

Суд зазначає, що згідно з наявними у матеріалах справи документами підтверджується надання адвокатом зазначеної у договорі, акті правничої допомоги на загальну суму 7 000,00 гривень правничої допомоги.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, документально обґрунтовано обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, що пов`язані з розглядом справи № 902/149/25 у сумі 7 000,00 гривень. Розмір таких витрат відповідає критерію реальності, співмірності та розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, суд дійшов висновку, що витрати ТОВ "Терра" на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом цієї справи підлягають розподілу у розмірі 7 000,00 гривень.

Положеннями частини 4 статті 129 ГПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 гривень покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Основа Трейд Плюс" (21050, Вінницька область місто Вінниця, вулиця Коцюбинського, будинок 78, ідентифікаційний код юридичної особи 44796564) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра" (64107, Харківська область, Лозівський р-н, місто Златопіль, вулиця Учительська, будинок 1А, ідентифікаційний код юридичної особи 30150670) 96 913,40 гривень (дев`яносто шість тисяч дев`ятсот тринадцять гривень, 40 копійок), у тому числі 82 375,82 гривень заборгованості за поставлений товар, 14 537,58 гривень штрафу, 1 834,97 гривень (одну тисячу вісімсот тридцять чотири гривні, 97 копійок) судових витрат на сплату судового збору та 7 000,00 гривень (сім тисяч гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник судового рішення направити учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.

Повне рішення складено 17 березня 2025 р.

Суддя Шамшуріна М.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - сторонам, до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.