ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025м. ХарківСправа № 922/4184/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Харківській області (місцезнаходження: 61166, місто Харків, вулиця Бакуліна, будинок 6; )
до Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради "Комуненерго" (місцезнаходження: 62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Мостобудівників, будинок 13 А; )
про стягнення 3 051 913,95 грн
за участю представників:

позивача: Пивоваров О.М. (самопредставництво);

відповідча: Пирогов О.І. (самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Харківській області (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради "Комуненерго" про стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 3 051 913,95 грн. Також у позовній заяві позивач просить суд покласти судові витрати на відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.11.2024 позовну заяву Державної екологічної інспекції у Харківській області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4184/24. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23 грудня 2024 року об 11:20. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем.

13.12.2024 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№31379 від 13.12.2024), в якому останній зазначає таке. По-перше, відповідач вказує, що Комунальне підприємство ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «Комуненерго» не здійснює господарську діяльність з 01 червня 2021 року. До 31.05.2021 року саме вказане підприємство районної ради здійснювало діяльність по забезпеченню населення питною водою із підземних джерел (артезіанських свердловин), а не Комунальне підприємство БЕЗЛЮДІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ «Комуненерго», тобто існуюче підприємство не є правонаступником колишнього підприємства і не несе відповідальності за те чого не вчиняло. Власником Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» є територіальна громада в особі Безлюдівської селищної ради з 30 серпня 2021 року і воно є критично важливим підприємством . По-друге, відповідач зазначає, що Позивач звернувся до суду 25.11.2024 року про стягнення шкоди начебто завданої до 31.05.2021 року з пропуском, на думку відповілача, трирічного строку позовної давності 31.05.2024 року. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні 23.12.2024 судом прийнято та долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх.№31379 від 13.12.2024) та встановлено відповідачу строк для подання відповіді на відзив до 03.01.2025 (включно), продовжено судом строк підготовчого провадження у справі № 922/4184/24 на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі № 922/4184/24 на "20" січня 2025 р. о 12:20 годині. Відповідну ухвалу постановлено судом без виходу до нарадчої кімнати та занесено до протоколу підготовчого засідання від 23.12.2024 у справі № 922/4184/24.

26.12.2024 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх.№32510 від 26.12.2024), в яких останній зазначає таке. Відповідач стверджує, що перевірка здійснена за період 2019-2020 роки саме Комунального підприємства ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «Комуненерго». До 31.05.2021 року саме вказане підприємство районної ради здійснювало діяльність по забезпеченню населення питною водою із підземних джерел (артезіанських свердловин) на території РАЙОНУ в населених пунктах Бабаї, Бабаї 2, Високий ( Височанська об`єднана територіальна громада, далі ОТГ), Вільхівка, Сороківка ( Вільхівська ОТГ), Докучаєвське, Докучаєвське 2, Хроли, Рогань ( Роганська ОТГ), Пісочин, Березівка, Коротич (зараз Пісочинська ОТГ), Липці, Перемога, Тернова (Липецьска ОТГ), Люботин, Манченки, Травневе (Любитинська ОТГ), Мерефа, Мерефа 2, Селекційне, Яковлівка (Мерефянська ОТГ), Південне, Першотравневе і інші (Південноміська ОТГ), Солоніцевка і інші (Солоніцевська ОТГ), Циркуни і інші (Циркунівська ОТГ), Безлюдівка, Васищеве, Хорошеве, село Котляри, Подольох, Темнівка (Безлюдівська ОТГ). Всі ці ОТГ, як стверджує відповідач, прийняли у свою власність землі і всі артезіанські свердловини та створили або уповноважили свої комунальні підприємства на централізоване водопостачання та водовідведення. При цьому, на думку відповідача, Безлюдівська ОТГ, в особі Безлюдівської селищної ради зареєстрована 20.10.1993 р. , на своїй власній землі прийняло артезіанські свердловини і увійшло засновником та власником Комунального підприємства БЕЗЛЮДІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ «Комуненерго» з 30 серпня 2021 року, тобто існуюче підприємство не несе відповідальності за те чого не вчиняло в 2019-2020 роках, бо його тоді не існувало і об`ємів водопостачання на увесь Харківський район воно не здійснювало.

20.01.2025 в судовому засіданні судом було з`ясовано, що відповідачем отримано відповідь на відзив 24.12.2024, разом з цим на дату та час судового засідання відповідь на відзив до суду не надходила у звязку з чим питання щодо розгляду заперечень відповідача на відповідь на відзив буде вирішено після отримання судом відповіді на відзив. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 20.01.2025 (яку занесено до протоколу судового засідання) підготовче засідання відкладено на 03.02.2025 о 12:20 годині.

21.01.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№1643 від 21.01.2025), в якій останній зазначає таке. По-перше, позивач вказує, що 02.05.2023р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну відомостей про юридичну, а саме зміну її назви та юридичної адреси. На теперішній час - КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО БЕЗЛЮДІВСЬКОЇ СЕЛЕЩНОЇ РАДИ «КОМУНЕНЕРГО», юридична адреса: Харківська обл., Харківський район, смт. Бсзлюдівка, в`їзд Мостобудівників, б. 13-А. В ході перевірки встановлено, що КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «КОМУНЕНЕРГО» здійснює діяльність по наданню послуг з теплопостачання. Діяльність по наданню послуг з централізованого водопостачання населення та водовідведення вказаний суб`єкт господарювання не здійснює з 01 червня 2021 року. По-друге, як стверджує позивач, Відповідачем до перевірки надано звіти 2-ТП за 2019 та 2020 роки згідно яких забір води з підземних джерел (артезіанських свердловин) з 01.02.2019 по 31.12.2020 року складає 2333000 м. куб. води. За результатами перевірки складено акт від 22.12.2021р. №1172/12-01/02-04, яким зафіксовано вищевказане порушення вимог природоохоронного законодавства. При цьому, позивач зазначає, що від підписання акту перевірки Відповідач відмовився, в зв`язку з чим даний акт було направлено поштою з повідомленням про вручення. З метою усунення порушень вимог законодавства на адресу Відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, направлено припис від 14.12.2021р. №57/02-10. Водночас, 28.12.2021р. фахівцями Інспекції складено претензію №281 із розрахунком збитку заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води) Відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №289, зареєстрованого міністерством юстиції України 14.08.2009р. №767/1678 Відповідачеві нараховано збитки у розмірі 3 051 913, 95 грн. Позивач звертає увагу суду, що станом на день складання даної позовної заяви вищезазначена претензія була залишена Відповідачем по за увагою та до теперішнього часу у добровільному порядку не сплачена. Дії посадових осіб Інспекції щодо порядку проведення перевірки, складання акту перевірки, надання припису, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензії, щодо добровільного відшкодування шкоди, Відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались. По-третє, посилаючись на п.4.5.2 роз`яснення Вищого господарського суду України від 27.06.2001 №02-5/744 позивач вказує, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним. Підсумовуючи наведене, на думку позивача, вбачається, що внаслідок дій відповідача, в частині самовільного водокористування та самовільного користування надрами (підземні води), державі заподіяно шкоду в загальному розмірі 3 051 913,95 грн., яка підтверджується матеріалами інспекційної перевірки.Таким чином в ході перевірки встановлено, що Відповідачем здійснюється самовільне користування надрами (підземні води), а саме - забір води з артсвердловин (підземні джерела) без спеціального дозволу на користування надрами. Враховуючи вищевикладене, Інспекція вважав, що отримання спеціального дозволу на користування надрами для Відповідача є обов`язковим, оскільки мста водокористування - питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, передача води для потреб населення та вторинних водокористувачів.

29.01.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшло клопотання (вх.№2552 від 29.01.2025), в якому зазначено таке. Відповідач стверджує, що Підприємство у відповідності до Водного кодексу України мало дозвіл на спеціальне водокористування від 06.02.2019 року № 608/ХР/49д-19 Державного агенства водних ресурсів (фотокопія додається). Проти цього факту не заперечує позивач в своїх актах перевірки, зокрема акт від 10.12.2021 р. № 1122/12-01/02-04 (додано до справи). В дозволі вказаний перелік фактичних місць водокористування (свердловини і капотажні колодязі) у всіх населених пунктах Харківського району, їх кількість 57 місць. За дозволом добовий об`єм з підземних джерел не повинен перевищувати 8 136,926 м3. З 01.02.2019 р. по 31.12.2019 року видобувалось води 334 доби, з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 року видобувалось води 366 діб, разом 334+366 = 700 діб. При цьому, об`єм видобутку води з 01.02.2019 по 31.12.2020 р. склав, згідно звіту за формою 2- ТП (водгосп) підприємства і про що вказано у Розрахунку збитку позивача, 2 333 000 м3 (є в справі). Отже добовий видобуток складає 2 333 000 : 700 діб = 3 332,857 м3 із 57 водозаборів. З одного водозабору видобувалось за добу 3 332,857 : 57 = 58,471 м3 Цей об`єм видобутку води менше ніж зазначено у дозволі 8 136,926 м3 і менше ніж визначено законом 300 м3, тобто перевищення лімітів видобутку води за добу не було, а отже не було протиправних дій і вини підприємства. Крім того, на думку відповідача, за Розрахунками добового видобутку підземних вод по КП «Комуненерго» за 2019 і 2020 рік видобувалось з кожної із 57 свердловини підземної води за добу менше 300 м3, а отже спеціального дозволу та гірничого відводу не потрібно було мати за законом.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.02.2025 (яку постанволено без оформлення окремого документа) судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи відповідь на відзив (вх.№1643 від 21.01.2025), заперечення на відповідь на відзив (вх.№32510 від 26.12.2024), клопотання (вх.№2552 від 29.01.2025), закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.02.2025 (яку постановлено судом без оформлення окремого документа), зобов`язано позивача в порядку ст.161 ГПК України надати письмові пояснення з приводу дозволу на спеціальне водокористування, зобов`язано відповідача надати оригінал або якісну копію дозволу на спеціальне водокористування, оголошено перерву в судовому засіданні до 10.03.2025.

19.02.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли пояснення - клопотання (вх.№4546 від 19.02.2025), в яких останній зазначає, що 15.01.2025 відповідачем до Господарського суду Харківської області було надіслано клопотання про приєднання до матеріалів справи Акту-перевірки №1122/12-01/02-04 від 10.12.2021. Як зазначає відповідач, вказаний акт позапланової перевірки є важливим письмовим доказом, проте КП "Комуненерго" здійснює свою діяльність періодично при припиненні електропостачання, а Електронний суд функціонує з періодичною відсутністю з`єднання з його сервером чи з мережою інтернет, а тому вказане клопотання до суду доставлено не було. У зв`язку з зазначеним вище, відповідач просить суд приєднати до матеріалів справи посвідчену копії акту-перевірки №1122/12-01/02-04 від 10.12.2021.

25.02.2025 до Господарського суду Харківської області від позивача, в порядку ст.161 ГПК України надійшил додаткові пояснення (вх.№4997 від 25.02.2025), в який зазначено таке. Позивач зазначає, що чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання. При цьому, як вказує позивач, Відповідачем не заперечується той факт, що КП «КОМУНЕНЕРГО» Безлюдівської селищної ради , маючи дозвіл на спеціальне водокористування від 06.02.2019 року №608/ХР/49д-19 із терміном дії до 06.02.2022 і цільовим призначенням - питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, передача води для потреб населення та вторинних водокористувачів, фактично здійснювало забір води із артсвердловин (в термін до 31.05.2021) в рамках власної господарської діяльності для подальшої передачі вторинним споживачам, що може відбуватися лише при наявності спеціального дозволу на користування надрами. Виходячи з вищенаведених норм права та судової практики вбачається, що видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 м3 на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько- побутових потреб. Щодо стркоів позовної давності позивач вказує, що розрахунок збитку, завданого інтересам держави незаконними діями відповідача було здійснено Інспекцією 28.12.2021р., то відповідно саме з цієї дати розпочинається перебіг терміну строку позовної давності для звернення до суду та має сплинути 28.12.2024р. На думку позивача, оскільки Інспекція звернулась до Господарського суду Харківської області із відповідною позовною 25.11.2024, а 29.11.2024р. було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, то відповідно позивачем у повному обсязі дотримано вимоги ст. 257 та ч.1 ст.261 ЦК України. а строк позовної давності не пропущено.

05.03.2025 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі (вх.№5765 від 05.03.2025) із доданою до них копією дозволу №608/ХР/49д-19.

В судовому засіданні з розгляду справи по суті 10.03.2025 були пристуні представник позивача та представник відповідача.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 пояснення Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради "Комуненерго" (вх..№ 4546/25 від 19.02.2025.) у справі - залишено без розгляду.

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.03.2025 (яку постановлено без оформлення окремого документа) судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи додаткові пояснення позивача (вх.№4997 від 25.02.2025) та додаткові пояснення відповідача (вх.№5765 від 05.03.2025).

Представник позивача, присутній в судовому засіданні 10.13.5 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та зявах по суті спору.

Представник відповідача в судовому засіданні 10.03.2025 проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві та заявах по суті спору.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На виконання Доручення Державної екологічної інспекції України відповідно до доручення Прем`єр - міністра України від 07.09.2021 року № 39200/1/1 -21 «Щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства підприємствами - забруднювачами водних об`єктів» Державною екологічною інспекцією у Харківській області (далі - Інспекція), на підставі наказу від 08.12.2021р. №1172/12-01 та направлення від 08.12.2021р. №1172/12-01/02-04 проведено позапланову перевірку КОМУНАЛЬНОГО ПІДПРИЄМСТВА ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «КОМУНЕНЕРГО». (далі - Відповідач».

При цьому, позивач зазначає, що 02.05.2023р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про зміну відомостей про юридичну, а саме зміну її назви та юридичної адреси. На теперішній час - КП Безлюдівської селищної ради "Комуненерго".

В ході перевірки встановлено, що КОМУНАЛЬНЕ ПІДПРИЄМСТВО ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «КОМУНЕНЕРГО» здійснює діяльність по наданню послуг з теплопостачання.

Діяльність по наданню послуг з централізованого водопостачання населення та водовідведення вказаний суб`єкт господарювання не здійснює з 01 червня 2021 року.

Підземні джерела (артезіанські свердловини) та очисні споруди передано до районних об`єднаних територіальних громад на підставі відповідних актів приймання - передачі майна.

Відповідач до 31.05.2021 року здійснював діяльність по забезпеченню населення питною водою із підземних джерел (артезіанських свердловин).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення у разі використання підземних вод для питного водопостачання підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Таким чином, відповідач до 31.05.2021 року здійснював передачу води населенню за відсутності спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

Відповідачем до перевірки надано звіти 2-ТП (водгосп) за 2019 та 2020 роки згідно яких забір води з підземних джерел (артезіанських свердловин) з 01.02.2019 по 31.12.2020 року складає 2333000 м. куб. води.

За результатами перевірки складено акт від 22.12.2021р. №1172/12-01/02-04, яким зафіксовано вищевказане порушення вимог природоохоронного законодавства (а.с.15).

Від підписання акту перевірки Відповідач відмовився, щ опідтверджується підписом т.в.о. директора Масалтіна В.В. (а.с.16) в зв`язку з чим даний акт було направлено поштою з повідомленням про вручення.

Крім того, 28.12.2021р. фахівцями Інспекції складено претензію №281 із розрахунком збитку заподіяного державі внаслідок самовільного користування надрами (підземні води). Відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків нанесених державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009р. №289, зареєстрованого міністерством юстиції України 14.08.2009р. №767/1678 Відповідачеві нараховано збитки у розмірі 3 051 913, 95 грн. У вказаній претензії інспекція пропонувала відповідачу вілкшодувати збиток нанесений державі у розмірі 3 051 913, 95 грн. шляхом перерахуванн коштів на рахунок UA0020629/ При цьому позивач зазнаяив, що у разі відмови добровільної сплати збитку протягом 30 днів з дня отримання вказаної претензії, він буде вимушений звернутися до суду для примусового стягнення збитків (а.с.23-24).

Як зазначає позивач, станом на день подання позовної заяви до суду вищезазначена претензія була залишена Відповідачем поза увагою та у добровільному порядку не сплачена.

При цьому, дії посадових осіб Інспекції щодо порядку проведення перевірки, складання акту перевірки, надання припису, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензії, щодо добровільного відшкодування шкоди, Відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

Оскільки Відповідачем у добровільному порядку матеріальний збиток не було сплачено, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами частини 4 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч.1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Частинами 1 та 2 статті 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

В свою чергу, в преамбулі Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" вказано, що наведений Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою.

Статтею 15 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено, що господарська діяльність у сфері питного водопостачання включає: централізоване питне водопостачання міст, інших населених пунктів; питне водопостачання за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних); виробництво фасованої питної води; питне водопостачання за допомогою індивідуальних та колективних установок (пристроїв) підготовки питної води.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі визначених документів, зокрема, дозволу на спеціальне водокористування або дозволу на користування надрами (у разі використання підземних вод).

Статтею 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" унормовано, що підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов`язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об`єктів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У дозволі на спеціальне водокористування визначаються ліміти та строки спеціального водокористування. Строки спеціального водокористування встановлюються органом, який видає дозвіл на спеціальне водокористування. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Відповідно до частини 1 та частини 2 статті 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Згідно до приписів статті 19 Кодексу України "Про надра" право користування надрами надається шляхом надання спеціального дозволу на користування надрами. При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами. Користування надрами здійснюється без надання спеціального дозволу на користування надрами у випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 23 Кодексу України "Про надра" встановлює, що землевласники і землекористувачі в межах земельних ділянок, які перебувають у їх власності або користуванні, мають право без спеціального дозволу та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб, не пов`язаних із відчуженням видобутих корисних копалин, корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до 2 метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 метрів кубічних на добу.

Відповідно до приписів статті 1 Водного кодексу України: водозабір - споруда або пристрій для забору води з водного об`єкта; ліміт забору води - граничний обсяг забору води з водних об`єктів, який встановлюється в дозволі на спеціальне водокористування.

Таким чином, враховуючи положення статті 1 Водного кодексу України, кожна із артезіанських свердловин, з яких Відповідач здійснює видобування води, є спорудою для забору води з підземного водного об`єкта, відповідно є водозабором.

Як убачається з матеріалів справи, дозволом на спеціальне водокористування 06.02.2019 року №608/ХР/49д-19, наданого відповідачу Державним агентством водних ресурсів України, з терміном дії з 06.02.2019 до 06.02.2022 щодо 54 свердловин та 3 каптажних колодязів ліміт забору води було встановлено на термін дії дозволу на спеціальне водокористування: з підземних джерел (окремо для кожного річкового басейну): 8136,926 м3/добу або 2936,161 тис. м3/рік.(а.с.122).

У п. 6 "Умови спеціального водокористування" Дозволу зазначалося, що відповідно до статті 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання та статті 10 Кодексу України про надра, у разі використання підземних вод для питного водопостачання суб`єкт господарювання повинен одержати спеціальний дозвіл на користування надрами з урахуванням особливостей, передбачених статтею 23 Кодексу України про надра.

Позивач зазначає, що отримання спеціального дозволу на користування надрами для Відповідача є обов`язковим в силу ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", оскільки мета водокористування питні і санітарно-гігієнічні та виробничі потреби, передача води для потреб населення та вторинних водокористувачів.

Проте суд не може погодитись з такими твердженнями Позивача, оскільки відповідно до приписів ст. 17 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

Тобто одержання дозволу на користування надрами здійснюється згідно з діючим законодавством, зокрема з урахуванням особливостей, передбачених статтею 23 Кодексу України "Про надра", про що також зазначено в п. 6 Дозволу.

Під час розгляд справи суд установив, що за період з 01.02.2019 по 31.12.2020 (700 діб), Відповідачем забрано з підземних джерел (57 водозаборів - 54 свердловини та 3 капотажні колодяі) 2 333 000 куб. м. води, що підтверджується актом №1172/12-01/02-04 від 22.12.2021. Отже, добовий видобуток складає: 2 333 000 куб. :700 діб = 3 332 857 куб.м із 57 водозаборів. А отже з одного водозабору видобувалось за добу 58,471 куб.м.(3 332 857:57).

Суд зазначає, що такий обсяг видобутку води є меншим, аніж зазначений в дозволі - 8 136,926 куб.м. та менший, ніж визначений законом - 300 куб.м.

Факт забору Відповідачем з підземних джерел 2 333 000 куб. м. куб.м. води протягом спірного періоду було визнано Позивачем в його додаткових поясненнях та позовній заяві.

При цьому частиною 1 статті 23 Кодекс України "Про надра" зобов`язує водокористувачів отримувати спеціальний дозвіл на користування надрами за умови, якщо обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Докази того, що Відповідачем було допущено перевищення обсягу видобування підземних вод по кожній із свердловин понад 300 куб.м. на добу, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що Відповідачем не було допущено перевищення обсягу видобування підземних вод по жодній із свердловин понад 300 куб. м. на добу, а відтак Відповідачу не потрібно спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами). Крім того, Відповідачем також не було перевищено лімітів забору води згідно наявного на той час дозволу на спеціальне користування.

Щодо доводів позивача стосовно того, що видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 м3 на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько- побутових потреб та що видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спеціального дозволу уповноваженого державою органу, суд зазначає таке.

Редакція ст.23 КУ "Про надра" (яка була чинна в спірний період) передбачала, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для ВСІХ потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Разом з цим, в своїх додаткових поясненнях позивач посилається на ст.23 КУ "Про Надра" в редакції станом на 01.01.2015, яка передбачала, що Землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для ВЛАСНИХ господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Вказане спростовує твердження позивача щодо того, що видобуток підземних вод для здійснення господарської діяльності вимагає отримання спецального дозволу, оскільки редакцією ст.23 КУ "Про надра", яка діяла у спірний період було передбачено що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати підземні води (крім мінеральних) для ВСІХ потреб.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що Комунальне підприємство БЕЗЛЮДІВСЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ «Комуненерго» не є правонаступником Комунального підприємства ХАРКІВСЬКОЇ РАЙОННОЇ РАДИ «Комуненерго» яке не здійснює господарську діяльність з 01 червня 2021 року, суд зазначає таке.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадський формувань юридична особа - Комунальне підприємство Безлюдівської селищної ради "Комуненерго" за кодом 39402730 - зареєстроване, місцемзнаходження вказаної юридичної особи є: 62489, Харківська область, Харківський район, смт. Безлюдівка, в`їзд Мостобудівників, будинок 13 А) . Разом з цим, як вбачається з Витягу, 02.05.2023 було внесено запис про зміну найменування юридичної особи, 04.07.2023 було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, а саме відбулась зміна керівника, 17.08.2023 було внесено зміни до відомостей про юридичну особу, а саме відбулась зміна місцезнаходження юридичної особи.

У п. 12 Постанови Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №910/18692/21 зазначено, що сама лише зміна найменування юридичної особи, її місцезнаходження не означають її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи.

Судом встановлено, що відповідача та організаційно-правова форма залишились незмінними.

На підставі наведеного вище, суд відхиляє доводи відповідача стосовно того, що він не є правонаступником КП Харківської районної ради "Комуненерго".

Доводи відповідача, стосовно того, що Позивач в «Розрахунку збитку, заподіяного державі в наслідок самовільного користування надрами (підземні води)» використав звіт форми № 2-ТП (водгосп) та Методику, які застосовуються при самовільному водокористуванні за відсутності дозволу у відповідності до Водного кодексу України, і що вказаний доказ отримано з порушенням законодавства і він не є належним і допустимим доказом збитку за самовільне користування надрами судом не приймаються, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, Дії посадових осіб Держекоінспекції щодо здійснення перевірки, складання акту перевірки, припису про усунення виявлених порушень, складання розрахунку розміру збитків та пред`явлення претензії щодо добровільного відшкодування збитків, відповідачем в порядку адміністративного судочинства не оскаржувались.

За змістом ст. 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду справи передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених ст. 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Верховний Суд зауважує, принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення Європейського Суду від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Верховний Суд також звертає увагу, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Так, решта доводів учасників процесу, їх письмових пояснень, поданих до матеріалів справи документів та наданих усних пояснень представників сторін були ретельно досліджені судом, і наведених вище висновків суду не спростовують.

Позивач доказів на підтвердження наведених ним обставин та обґрунтувань суду не надав. Аргументи позивача не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає, що відповідно до стаття 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, заява про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із відмовою в задоволенні позову витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 4, 13, 20, 73-80, 86, 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державної екологічної інспекції у Харківській області відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "19" березня 2025 р.

Суддя В.В. Рильова

Справа №922/4184/24