ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. Справа №914/1488/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 21.11.2024 року (вх. №01-05/3405/24 від 25.11.2024 року)

на рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2024 року (суддя П.Т. Манюк; повне рішення складено 07.11.2024 року)

у справі № 914/1488/24

за позовом: Львівської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Капітал Плаза" (надалі ТзОВ "Капітал Плаза")

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головного управління Державної податкової служби у Львівській області

про стягнення 1017387,33 грн,

за участю:

від позивача: Шевченко М.І. (самопредставництво юридичної особи);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

07.06.2024 року Львівська міська рада звернулась до господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ "Капітал Плаза" про стягнення 1017387,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ТзОВ «Капітал Плаза» є інженерно-лабораторний корпус площею 5 447, 4 кв. м., розміщений на вул. Городоцькій, 290 у місті Львові, право власності на який відповідач набув 27.05.2015 року.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Львівській області від 02.05.2024 №5994/5/13-01-13-02, яким департамент економічного розвитку Львівської міської ради повідомлено про заборгованість ТзОВ «Капітал Плаза», яке є власником об`єктів нежитлової нерухомості, зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за період з 29.07.2022 по 30.04.2024 у відповідача виникла податкова заборгованість в розмірі 1017387,33 грн.

Позивач вказує на те, що несплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є збереженням відповідачем без достатньої правової підстави майна у вигляді коштів як податку на нерухоме майно, власником якого є територіальна громада в особі позивача.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.10.2024 року у справі №914/1488/24 відмовлено у позові.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на момент розгляду справи суми податкових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.

Підсумовуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що, оскільки позивач є органом місцевого самоврядування, а не контролюючим органом відповідно до положень Податкового кодексу України, то він не вправі звертатися до суду із позовом про стягнення заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що у відповідача як у власника нежитлового приміщення виник обов`язок сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, однак відповідач зазначеного обов`язку не виконує, починаючи з липня 2022 року і зберігає у себе кошти, які належать Львівській міській раді, а відтак зобов`язаний повернути ці кошти на підставі ст. 1212 ЦК України. Просить рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2024 року у справі №914/1488/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Відповідач та третя особа не забезпечили участі представників у судовому засіданні, про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №914/1488/24, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 року відкладено розгляд справи № 914/1488/24 в межах розумного строку на 10.03.2025 року о 10 год. 45 хв.

22.01.2025 року вказана ухвала доставлена до електронного кабінету третьої особи, що підтверджується довідкою відповідального працівника суду.

27.01.2025 року ухвалу від 20.01.2025 року надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу, зазначену в апеляційній скарзі.

10.02.2025 року до суду повернулось рекомендоване поштове відправлення №227 із зазначенням причини повернення: «за закінченням терміну зберігання».

Факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою апеляційний суд з додержанням вимог процесуального закону надіслав ухвалу від 20.01.2025 за належною адресою, та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Крім того, всі ухвали, у тому числі й ухвала Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 року, оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступними.

Учасники справи не позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи завдяки відкритому безоплатному цілодобовому доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами та зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням по їхній справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вищенаведеним підтверджується те, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників про розгляд справи №914/1488/24.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності відповідача та третьої особи.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, у власності ТзОВ «Капітал Плаза» є інженерно-лабораторний корпус площею 5447,4 кв.м. на вул. Городоцькій, 290 у місті Львові, право власності на який відповідач набув 27.05.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою №378766876 від 16.05.2024 року.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Львівській області від 02.05.2024 року, станом на 01.05.2024 року заборгованість ТзОВ «Капітал Плаза» зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке є власником об`єктів нежитлової нерухомості, складає 1077387,33 грн. Податкова заборгованість виникла за період з 29.07.2022 року по 30.04.2024 року.

Несплата відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки стала підставою для звернення з даним позовом до суду, в якому позивач просив стягнути з відповідача 1077387,33 грн, як безпідставно збережені кошти.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із частиною 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1 статті 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно із підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У справі № 914/1488/24 судом встановлено, що у власності ТзОВ «Капітал Плаза» є інженерно-лабораторний корпус площею 5447,4 кв.м. на вул. Городоцькій, 290 у місті Львові, право власності на який відповідач набув 27.05.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою №378766876 від 16.05.2024 року.

Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Львівській області від 02.05.2024 року, станом на 01.05.2024 року заборгованість по ТзОВ «Капітал Плаза» зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке є власником об`єктів нежитлової нерухомості складає 1077387,33 грн. Податкова заборгованість виникла за період з 29.07.2022 року по 30.04.2024 року.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України встановлено, що до місцевих податків належать, зокрема, податок на майно.

Згідно із підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня (підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно із пунктом 33.3 статті 33 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період - період, за який платник податків зобов`язаний здійснювати розрахунки податків, подавати податкові декларації (звіти, розрахунки) та сплачувати до бюджету суми податків та зборів, крім випадків, передбачених цим Кодексом, коли контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму податкового зобов`язання платника податку.

За змістом статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

У відповідності до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У цій справі судом встановлено, що на момент розгляду справи суми податкових зобов`язань відповідача є узгодженими та у встановлені законом строки до бюджету не сплачені, тобто визнаються сумою податкового боргу.

Відповідно до підпункту 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За приписами підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 41.4 пункту пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України встановлено, що органами стягнення є виключно контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 цього пункту, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці в межах своїх повноважень.

У відповідності до підпункту 41.6 пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України інші державні органи не мають права проводити перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, у тому числі на запит правоохоронних органів.

З огляду на вищевказане та з урахуванням встановлених обставин цієї справи, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є органом місцевого самоврядування, а не контролюючим органом відповідно до положень Податкового кодексу України, то він не вправі звертатися до суду із позовом про стягнення заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Місцевий господарський суд вірно зазначив у рішенні, що правовідносини зі стягнення заборгованості з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки врегульовані нормами публічного, а не приватного права.

Наявна у відповідача заборгованість по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відноситься до податкових зобов`язань, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не може застосовуватись стаття 1212 Цивільного кодексу України, яка регулює відносини у сфері приватного права.

Таким чином, доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених у рішенні господарського суду Львівської області від 28.10.2024 року у справі №914/1488/24.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради б/н від 21.11.2024 року (вх. №01-05/3405/24 від 25.11.2024 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 28.10.2024 року у справі №914/1488/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук