ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про закриття апеляційного провадження

12 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 915/1619/23
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.

за участю представників учасників судового процесу:

від прокуратури: Тунік В.М., за посвідченням;

від Фонду державного майна України: не з`явився;

від ПП «Добробут Н»: не з`явився;

від ДП «Племрепродуктор «Степове»: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України

на рішення Господарського суду Миколаївської області

від 18 січня 2024 року (повний текст складено 31.01.2024)

у справі № 915/1619/23

за позовом Приватного підприємства Добробут Н

до відповідача Державного підприємства Племрепродуктор Степове

про стягнення грошових коштів у загальній сумі 3 647 303,46 грн., -

суддя суду першої інстанції: Алексєєв А.П.

місце винесення рішення: м. Миколаїв, вулиця Фалєєвська, 14, Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 12.03.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Приватне підприємство (ПП) «Добробут Н» (далі також позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Державного підприємства (ДП) «Племрепродуктор «Степове» (далі також відповідач) про стягнення з останнього 3 647 303,46 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням зобов`язань по договору поворотної фінансової допомоги в частині повернення одержаних грошових коштів в установлений строк.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі №915/1619/23 (суддя Алексєєв А.П.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Племрепродуктор Степове на користь Приватного підприємства Добробут Н грошові кошти у загальній сумі 2 400 029,51 грн., з якої: 1 750 000,00 грн. - основний борг; 345 924,66 грн. - 15% річних; 244 104,85 грн. - інфляційні втрати; 50 000,00 - пеня; 10 000,00 - штраф, а також 43 767,64 грн. судового збору за подання позовної заяви.

У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства Добробут Н про стягнення з Державного підприємства Племрепродуктор Степове пені у сумі 1 082 273,95 грн. та штрафу у сумі 165 000,00 грн. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 24.10.2024 Заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури (далі прокурор) звернувся в інтересах держави в особі Фонду державного майна України в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі №915/1619/23 скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга прокурора мотивована прийняттям судом першої інстанції оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 67 Господарського кодексу України, ст.4 Закону України «Про Фонд державного майна України», ст. 236, 237 Господарського процесуального Кодексу України.

Прокурор в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що при постановленні оскаржуваного рішення, всупереч вимогам ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та правовим висновкам Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 та від 07.03.2023 у справі №913/864/21, судом першої інстанції не враховано правову природу, зміст спірних правовідносин та їх нормативне регулювання.

Так, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не враховано, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України «Про передачу єдиних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Фонду державного майна» від 24.12.2019 №1365-р, положень п. 2-6, 10-11 «Порядку передачі (повернення) функцій з управління майном державних підприємств, функцій з управління пакетами акцій (частками) у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію або про припинення приватизації об`єкта приватизації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №389, наказу Фонду державного майна України від 18.05.2018 №447, наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 15.06.2018 №186-п, функції з управління майном ДП «Племпродуктор «Степове» передано до сфери управління Фонду державного майна України, у зв`язку з прийняттям рішення про приватизацію та передачу зі сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України (правонаступником якого є Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства), яке відповідно до законодавства виконувало функції з управління державним підприємством.

Посилаючись на положення ч. 6 ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» прокурор наполягає на тому, що без згоди органів приватизації ДП «Племпродуктор «Степове» не мало права щодо укладення, зокрема, договорів позики, надання та отримання фінансової допомоги. В іншому випадку такий правочин є недійсним.

Крім того, прокурор зауважує, що за вимогами ч. 4 ст. 67 Господарського кодексу України (в редакції на день укладання договору), ДП «Племпродуктор «Степове», при залученні зовнішніх кредитів (позик) мало отримати погодження органу виконавчої влади, який здійснює функції управління державною власністю.

Водночас, посилаючись на пп. 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, прокурор наполягає на тому, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, яка надається у користування та не передбачає нарахування відсотків або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Враховуючи вищезазначене, прокурор наполягає на тому, що оскільки на укладання спірного договору ДП «Племпродуктор «Степове» необхідно було отримати згоду Фонду державного майна України (органу виконавчої влади, що здійснює управління підприємством), чого не відбулось, то вчинення правочину без дотримання відповідного порядку погодження свідчить про неналежну правосуб`єктність державного підприємства в момент його укладання, що свідчить про нікчемність спірного правочину, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України. Тобто, вказаний правочин не має жодних правових наслідків (крім пов`язаних з його недійсністю).

Тому, на переконання апелянта, висновок суду першої інстанцій щодо необхідності стягнення з відповідача суми заборгованості за договором та штрафних санкцій, що ним передбачені, суперечить правилам ст. 216 Цивільного кодексу України щодо наслідків недійсності нікчемного правочину, а отже, судом в цій частині неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, які стали підставою для стягнення коштів.

Скаржник також звертає увагу колегії суддів на те, що судом першої інстанції не залучив до участі у справі Фонд державного майна України орган приватизації ДП «Племпродуктор «Степове», чим позбавив Фонд можливості своєчасно та якісно забезпечити участь у розгляді справи та надати необхідні докази щодо нікчемності спірного договору.

В обґрунтування представницьких повноважень на здійснення захисту інтересів держави, прокурор посилається на той факт, що стягнення з державного підприємства значних сум штрафних санкцій за невиконання умов нікчемного договору тягне істотне погіршення майнового стану державного підприємства та, відповідно втрату його інвестиційної привабливості у процесі приватизації, що завдає значної шкоди інтересам держави у сфері управління державним майном. Таким чином, у даному випадку наявний державний інтерес, оскільки при проведенні процесу приватизації держава ставить на меті прискорення економічного зростання, залучення додаткових інвестицій, зменшення частки державної власності шляхом продажу об`єктів приватизації, а погіршення майнового стану підприємства нівелює таку мету та суперечить державному інтересу у сфері управління державним майном, зокрема приватизації.

Прокурор звертається з апеляційною скаргою в інтересах держави в особі Фонду державного майна України з тих підстав, що згідно зі статтею 4 Закону України «Про управління об`єктами державної власності», суб`єктом управління об`єктами державної власності є, в тому числі, Фонд державного майна України. При цьому, за положеннями ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України», Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику, зокрема, у сфері приватизації, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, Фонд державного майна України здійснює повноваження власника державного майна, у тому числі корпоративних прав, у процесі приватизації та контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

При цьому, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області 15.06.2018 прийнято наказ №186-п про приватизацію єдиного майнового комплексу ДП «Племрепродуктор «Степове», внаслідок чого у даних правовідносинах уповноваженим органом держави є Фонд державного майна України. Проте, Фондом, як уповноваженим органом державної влади, відповідні заходи, направлені на захист майнових інтересів держави у спірних правовідносинах, не вжито, що підтверджено матеріалами, долученими до апеляційної скарги. Вказане вимагає від прокуратури вжиття відповідних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави в особі саме Фонду державного майна України та є підставою звернення з відповідною апеляційною скаргою до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Детальніше доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 24.10.2024, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 прокурору поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі №915/1619/23; продовжено розгляд апеляційної скарги у даній справі на розумний строк та призначено її розгляд на 15.01.2025 об 11:30 год.; встановлено ПП Добробут Н та ДП Племрепродуктор Степове строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому, також 11.11.2024, проте, вже після винесення судом ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №915/1619/23, від ДП Племрепродуктор Степове до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заперечення проти відкриття провадження за апеляційною скаргою прокурора у даній справі з посиланням на те, що Заступником керівника Миколаївської окружної прокуратури Миколаївської області пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції без поважних причин, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Однак, оскільки ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.11.2024 прокурору було поновлено процесуальний строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою останнього у справі №915/1619/23, заперечення ДП Племрепродуктор Степове проти відкриття апеляційного провадження у даній справі судовою колегією залишено без розгляду.

Водночас, у вказаних запереченнях відповідачем було наведено власну правову позицію щодо доводів апелянта про незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Зокрема, відповідач наголошує на тому, що на виконання умов договору від 09.12.2021 №7, ПП «Добробут Н» за платіжним дорученням №6 від 09.12.2021 перерахував на рахунок ДП «Племпродуктор «Степове» грошові кошти. Разом з тим, через ряд обставин, ДП «Племпродуктор «Степове» вказані кошти у строк до 01.06.2022 не повернуло, що стало підставою для звернення ПП «Добробут Н» до суду з відповідним позовом, який судом задоволено частково (зменшено суму штрафних санкцій). Тому, на переконання відповідача, навіть якщо припустити, що позиція прокурора про нікчемність вказаного правочину має місце, то відповідно до положень ст. 216 Цивільного кодексу України такий правочин не створює юридичних наслідків. Разом з цим, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже, наслідками недійсності правочину є поновлення сторін у початковому становищі (двостороння реституція), тобто взаємне повернення переданого за недійсним правочином, яке може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за правочином, залишається у його сторони. З огляду на зазначене, відповідач наголошує на тому, що ДП «Племпродуктор «Степове» у будь-якому разі зобов`язане повернути грошові кошти, одержані на виконання договору від 09.12.2021 №7.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області від 15.06.2018 №186-п прийнято рішення про приватизацію об`єкта державної власності єдиного майнового комплексу ДП «Племрепродуктор «Степове», з урахуванням чого звернення на майно (рухоме, нерухоме) ДП «Племпродуктор «Степове» по вищевказаному судовому рішенню не було та на теперішній час будь-яке стягнення є неможливим, оскільки згідно з п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації. Відтак, відповідач наголошує на відсутності порушення інтересів держави.

20.11.2024 від ДП «Племпродуктор «Степове» до Південно-західного апеляційного господарського суду додатково надійшов відзив на апеляційну скаргу, доводи якого є аналогічними вищезазначеним доводам відповідача, викладеним у запереченнях проти відкриття апеляційного провадження у даній справі.

Зокрема, відповідач вказує, що відповідно до положень п. 11.1. Розділу «Значні господарські зобов`язання (Правочини) та господарські зобов`язання (Правочини) щодо вчинення яких є заінтересованість» Статуту ДП «Племпродуктор «Степове» затвердженого наказом Фонду державного майна України від 19.05.2020 №828, значним господарським зобов`язанням (правочином) Підприємства визнається господарське зобов`язання (правочин), що вчиняється Підприємством, якщо ринкова вартість майна, робіт, послуг, чи сума коштів, що є предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів Підприємства, за даними останньої річної фінансової звітності. Ціна спірного договору про надання поворотної фінансової допомоги є меншою ніж 10 відсотків вартості активів Підпримєства, за даними останньої річної фінансової звітності ДП «Племпродуктор «Степове». За такого, керуючись положеннями Статуту, для укладення спірного договору необхідності для отримання згоди від Фонду державного майна України не було.

Водночас, відповідач звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана за підписом заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури Савицької Марії Валеріївни. Проте, згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру», право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам; керівникам обласних та окружних прокуратур; першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур; керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Отже, відповідач наголошує на тому, що виходячи з аналізу вказаної норми вбачається, що право подати апеляційну скаргу в даній господарській справі належить керівнику окружної прокуратури, а не окружній прокуратурі та не заступнику керівника окружної прокуратури (як в даній справі).

Враховуючи наведене, ДП «Племпродуктор «Степове» просить суд апеляційної інстанції в задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури у справі №915/1619/23 відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі №915/1619/23 залишити без змін.

16.12.2024 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від Фонду державного майна України, згідно з яким Фонд просив поновити строк на подання цього відзиву, підтримав позицію прокурора та просив задовольнити апеляційну скаргу останнього.

Окремими ухвалами Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 задоволені заяви представника ДП Племрепродуктор Степове адвоката Глушаниці Андрія Леонідовича та представника ПП Добробут Н адвоката Дубровного Михайла Олександровича про надання їм можливості брати участь у судових засіданнях при розгляді даної справи поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon. Вирішено здійснювати розгляд справи №915/1619/23 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.01.2025 відкладено розгляд справи №915/1619/23 на 19.02.2025 року о 10:30 год. через неявку у судове засідання представників прокуратури, позивача та відповідача.

28.01.2025 від прокуратури до суду надійшли письмові пояснення, в яких прокурор, з зокрема, зазначаючи, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі (ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»), вказує, що заступник керівника Миколаївської окружної прокуратури наділений повноваженнями на подання апеляційної скарги на судове рішення у господарський справі.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Колоколова С.І., розпорядженням керівника апарату суду від 18.02.2025 №11 призначено повторний автоматизований розподіл справи №915/1619/23, за результатами якого для розгляду справи №915/1619/23 сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М., про що свідчить протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 справу №915/1619/23 прийнято до свого провадження визначеним складом суду: головуючий суддя - Савицький Я.Ф., судді: Діброва Г.І., Принцевська Н.М.

Ухвалою суду від 19.02.2025, у зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, відкладено розгляд справи №915/1619/23 на 12.03.2025 о 12:30 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2025 виправлено описку, допущену в ухвалах Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024, 11.11.2024, 13.01.2025, 15.01.2025, 18.02.2025 та 19.02.2025 у справі №915/1619/23 шляхом зазначення в якості апелянта замість Миколаївської окружної прокуратури Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України.

10.03.2025 від прокуратури надійшли додаткові пояснення по справі, суть яких зводиться до того, що Фонду державного майна України не надавав згоди на укладення спірного договору між сторонами.

12.03.2025 до початку судового засідання, від ПП Добробут Н до суду надійшла заява про проведення судового засідання без участі представників позивача, у зв`язку із неможливістю забезпечити свою явку у судове засідання та те, що участь представника позивача не була визнана обов`язковою. Також, позивач знов підтвердив свою правову позицію. Вказана заява була врахована судовою колегією.

В судове засідання 12.03.2025 з`явився представник прокуратури.

Представники позивача та відповідача у даній справі до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників позивача та відповідача.

Перевіривши апеляційну скаргу, судова колегія зазначає, що перш ніж здійснювати апеляційний перегляд оскаржуваного рішення по суті, враховуючи, що у даному випадку з апеляційною скаргою звернулась особа, яка не приймала участі у справі, судом слід вирішити питання щодо можливості такого апеляційного перегляду.

Так, перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абз. 3 пп. 3 п. 3.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Водночас у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 (пункти 37-38) у справі "Мушта проти України" зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №800/570/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи.

У частині 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України закріплено норму, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

З наведеного слідує, що Господарським процесуальним кодексом України виокремлено коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які умовно можна поділи на дві групи: 1) учасники справи; 2) особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Разом з тим судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або якщо суд вирішив питання про обов`язки цієї особи чи про її інтереси у відповідних правовідносинах.

Слід враховувати і те, що рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, від 11.07.2018 у справі №5023/4734/12, від 21.09.2018 у справі №909/68/18, від 18.12.2018 у справі №911/1316/17, від 27.02.2019 у справі №903/825/18, від 09.07.2019 у справі №905/257/18, від 12.09.2019 у справі №905/946/18, від 12.09.2019 у справі №905/947/18, від 09.10.2020 у справі №910/12465/18, від 06.11.2020 у справі №910/12490/18, від 23.11.2020 у справі №914/1643/19.

Водночас пунктом 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції перевіривши матеріали апеляційної скарги на предмет їх відповідності статтям 258, 259 Господарського процесуального кодексу України, та за відсутності підстав для залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги чи для відмови у відкритті апеляційного провадження з інших підстав, відкриває апеляційне провадження за апеляційною скаргою такої особи та має належним чином дослідити і встановити, чи вирішив суд в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника апеляційної скарги.

Отже, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №62/112, від 16.01.2020 у справі №925/1600/16, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15, від 06.10.2020 у справі №910/21451/16, від 03.12.2020 у справі №908/3338/19, від 16.01.2021 у справі №904/379/19, від 01.04.2021 у справі №910/17428/19, від 21.04.2022 у справі №34/200.

Вирішення судом питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, не залученої до участі у справі, буде мати місце, якщо такі права, інтереси та (або) обов`язки особи виникають саме із оскарженого судового рішення, а не із інших юридичних фактів, із яких виходив суд, приймаючи своє рішення.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №916/2179/17.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи вирішує оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення таких осіб як третіх осіб та розгляд апеляційної скарги по суті, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про його права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку такі особи не мають права на апеляційне оскарження рішення суду.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №910/22354/15, від 19.06.2018 у справі №910/18705/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, від 06.12.2018 у справі №910/22354/15.

Якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та (або) обов`язки, то такі посилання з огляду на наведене вище не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3 та у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №904/897/19).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у господарських справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України Про прокуратуру, частина перша якої визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що до суду апеляційної інстанції в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру звернувся Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, яке не виступає ані у якості сторони у справі №915/1619/23, ані у якості учасника цієї справи.

Разом з цим, визначена прокурором особа набуває статусу апелянта у даному апеляційному провадженні.

Однак, як вбачається з тексту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції у даній справі питання про права, інтереси та (або) обов`язки Фонду державного майна України не вирішувались; Фонд будь-яким чином у вказаному рішенні не згадується; оскаржуване рішення ні прямо, ні опосередковано не містить жодних посилань на права, інтереси чи обов`язки Фонду державного майна України, як у мотивувальній або в резолютивній частинах.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, воно ухвалене виключно в межах позовних вимог, у ньому немає жодного обмеження, позбавлення, скасування або припинення прав та інтересів держави. Зазначене рішення не містить будь-якого посилання на права, інтереси чи обов`язки держави в особі Фонду державного майна України.

Судова колегія акцентує увагу апелянта на тому, що правовий статус особи, прав якої стосується рішення суду, та особи, права якої вирішено таким рішенням суду, є різним і суд апеляційної інстанції позбавлений права розглядати апеляційні скарги осіб, права і обов`язки яких рішенням суду не вирішено.

У даному випадку спір виник внаслідок несвоєчасного повернення ДП Племрепродуктор Степове грошових коштів, одержаних останнім по договору поворотної фінансової допомоги, укладеним цим підприємством під час здійснення ним господарської діяльності.

Відтак, подання прокурором апеляційної скарги на рішення суду у даній справі фактично спрямоване на захист прав або інтересів не держави, а державного підприємства, з якого стягуються, крім основного боргу, річні, інфляційні втрати та неустойка, у зв`язку з неналежним виконанням ним договірних зобов`язань, і яке у спірних правовідносинах діє як самостійний суб`єкт права - учасник правовідносин.

Разом з цим, в апеляційній скарзі, прокурор посилається на те, що стягнення з державного підприємства сум штрафних санкцій за невиконання умов нікчемного договору тягне істотне погіршення майнового стану державного підприємства, що в свою чергу, нівелює мету держави стосовно прискорення економічного зростання, залучення додаткових інвестицій, зменшення частки державної власності шляхом продажу об`єктів приватизації, а відтак, суперечить державному інтересу у сфері управління державним майном, зокрема приватизації.

Проте, судова колегія зазначає, що такі твердження прокурора є лише припущенням та не ґрунтуються на положеннях законодавства, оскільки завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень є виконавче провадження, яке регламентується нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення єдиного майнового комплексу боржника - державного або комунального підприємства, пакета акцій (часток) у розмірі більше 50 відсотків статутного капіталу боржника - господарського товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

В силу ч. 2 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що Наказом Фонду державного майна України №447 від 27.03.2018 "Про затвердження переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році" (з урахуванням наказу Фонду державного майна України від 18.05.2018 №670 "Про внесення змін до наказу Фонду державного майна України від 27.03.2018 №447") затверджено переліків об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації в 2018 році, зокрема: єдиний майновий комплекс державного підприємства "Племрепродуктор "Степове" (код 00854995).

На виконання вимог вищевказаного наказу Фонду державного майна України №447 від 27.03.2018 (з урахуванням змін) наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області №186-п від 15.06.2018 вирішено, зокрема: приватизувати єдиний майновий комплекс ДП "Племрепродуктор "Степове" шляхом продажу на аукціоні з умовами.

З офіційного веб-сайту Фонду державного майна України судом встановлено, що відповідно до Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України "Про передачу єдиних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Фонду державного майна" від 24.12.2019 №1365-р передано єдині майнові комплекси державних підприємств за переліком згідно з додатком із сфери управління Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства до сфери управління Фонду державного майна у зв`язку з прийняттям рішення про їх приватизацію, зокрема, ДП "Племрепродуктор "Степове".

У матеріалах даної справи відсутні докази, а прокурором не надано суду документів щодо завершення процедури приватизації єдиного майнового комплексу ДП "Племрепродуктор "Степове".

У цьому контексті апеляційний господарський суд наголошує на тому, що на законодавчому рівні чітко обумовлено неможливість проведення виконавцем виконавчих дій у разі включення особи боржника - державного підприємства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації, та необхідність зупинення виконання таких дій на період відповідного включення, а п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає загальне правило щодо зупинення усіх виконавчих дій без розмежування окремих видів стягнення.

Схожа позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 06.12.2023 у справі №911/862/22, від 22.04.2024 у справі №906/547/23, від 11.09.2020 у справі №905/183/18, від 23.02.2023 у справі №924/705/20.

Крім того, апеляційна колегія враховує наступні висновки Верховного Суду щодо спірного питання: зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника (постанови від 24.05.2023 у справі № 904/11045/15, від 17.01.2023 у справі № 904/1182/20, від 22.03.2024 у cправі № 910/17385/19, від 15.05.2024 у справ № 906/136/23);

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.12.2022 у справі №908/1525/16 (пункт 38) зазначила про те, що приписи п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є доступними, чіткими, однозначними, а дії держави з виконання цих приписів - передбачуваними і для позивача, і для відповідача.

Також у вказаній постанові (пункт 83) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зупинення вчинення виконавчих дій на час приватизації боржника є обмеженням, передбаченим законом, з метою забезпечення суспільного інтересу у контролі за реалізацією певного державного майна у складі єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання задля прискорення його господарської діяльності під управлінням ефективного приватного власника.

Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії у такому виконавчому провадженні поки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, до того моменту, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця (подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2020 у справі № 796/165/18, від 11.01.2023 у справі № 346/434/20).

Отже, всупереч наведеним аргументам прокурора, законодавство не передбачає виконання оскаржуваного судового рішення протягом строку дії процедури приватизації єдиного майнового комплексу суб`єкта господарювання, що забезпечує збереження суспільного інтересу з реалізації державного майна та державного інтересу у сфері управління державним майном, зокрема приватизації. Відтак, порушення інтересів держави у даному випадку не вбачається.

Отже, оскаржуване судове рішення у даній справі не порушує права та інтереси держави в особі Фонду державного майна України та не змінює їх обсяг.

Таким чином, зазначене судове рішення само по собі не вирішує питання про права, інтереси та (або) обов`язки держави в особі Фонду державного майна України, не створює для держави в особі Фонду державного майна України прав та/чи обов`язків та не зачіпає їх.

Зважаючи на викладене, матеріали справи і доводи апелянта не свідчать про те, що суд першої інстанції вирішив питання про права, інтереси та/або обов`язки держави в особі Фонду державного майна України, що надавало б прокурору право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції на підставі приписів ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, з огляду на те, що держава в особі Фонду державного майна України не є учасником даної справи, і оскаржуваним рішенням суду першої інстанції питання про права, інтереси та (або) обов`язки держави в особі Фонду державного майна України не вирішувалося, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі № 915/1619/23 підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст. ст. 234, 235, п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити апеляційне провадження за апеляційної скаргою Заступника керівника Миколаївської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.01.2024 у справі №915/1619/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена в касаційному порядку та строки, передбачені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складений 13.03.2025.

Головуючий суддя Я.Ф. Савицький

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська