ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18.03.2025 Справа№914/4127/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., за участю секретаря Кравець О. І., розглянувши матеріали заяви: Львівської обласної прокуратури, м.Львів

про забезпечення позову у справі №914/4127/21

за позовом: Керівника Львівської обласної прокуратури, м. Львів, в інтересах держави в особі

позивача-1: Кабінету Міністрів України, м. Київ;

позивача-2: Національної академії наук України, м. Київ (Постановою Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2023р. позов залишено без розгляду в частині позовних вимог керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі НАН України);

позивача-3: Львівської обласної державної адміністрації, м. Львів;

до відповідача-1: Карпатського відділення Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, м. Львів;

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Едбуд-Львів, м. Львів;

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Міністерство культури та інформаційної політики України, м. Київ;

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Національна академія наук України, м. Київ;

про визнання недійсним договору та додаткових угод до цього договору.

За участю представників сторін:

від прокуратури: Рогожнікова Наталія Борисівна;

від позивача-1: Луценко Анастасія Сергіївна представник;

від позивача-3: Смотрич Дмитро Володимирович - представник;

від відповідача-1: Сапужак Олег Ярославович - представник;

від відповідача-2: Лазор Андрій Олегович - представник;

від третьої особи-1: Олексієнко Валентина Миколаївна - представник;

від третьої особи-2: Подлящук Оксана Петрівна - представник.

ВСТАНОВИВ:

На новий розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Керівника Львівської обласної прокуратури, м. Львів, в інтересах держави в особі позивача-1: Кабінету Міністрів України, позивача-2: Національної академії наук України, позивача-3: Львівської обласної державної адміністрації до відповідача-1: Карпатського відділення Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України, до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Едбуд-Львів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачів: Міністерство культури та інформаційної політики України про визнання недійсним договору та додаткових угод до цього договору.

Процесуальний хід розгляду справи відображено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань. Ухвалою суду від 18.02.2025р. відкладено підготовче засідання на 18.03.2025р.

Львівською обласною прокуратурою через систему «Електронний суд» 10.03.2025р. подано заяву за вх. №965/25 про забезпечення позову у справі №914/4127/21.

Через систему «Електронний суд» відповідач - 2 11.03.2025р. подав заяву за вх. № 6282/25 про розгляд заяви про забезпечення позову в судовому засіданні з викликом сторін, 17.03.2025р. подав заперечення за вх. № 6860/25 від 18.03.2025р. на заяву про забезпечення позову та 18.03.2025р. подав заяву за вх. № 6899/25 про долучення до матеріалів справи постанов Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Ухвалою суду від 11.03.2025р. призначено заяву про забезпечення позову до розгляду в судовому засіданні на 18.03.2025р.

Прокурор та позивачі в підготовче засідання 18.03.2025р. з`явилися, надали усні пояснення щодо предмета спору, підтримали заяву про забезпечення позову. Представники відповідачів 1,2 в підготовче засідання 18.03.2025р. з`явилися, надали усні пояснення щодо предмета спору, заперечили проти задовлення заяви про забезпечення позову.

Представник третьої особи 1 взяв участь в підготовчому засіданні 18.03.2025р. в режимі відеоконференції, надав усні пояснення щодо предмета спору.

Представник третьої особи 2 взяв участь в підготовчому засіданні 18.03.2025р. в режимі відеоконференції, надав усні пояснення щодо предмета спору.

Розглянувши заяву Львівської обласної прокуратури за вх. №965/25 від 10.03.2025р. про забезпечення позову у справі №914/4127/21 та заслухавши присутніх представників учасників справи, суд зазначає наступне.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, прокурор покликається на те, що у процесі розгляду даної справи Львівська обласна прокуратура встановила, що 05.06.2024р. Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації за результатами візуального обстеження об`єкта за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, буд.19 («Вілла сімї Юрашів») на виконання вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» директору Карпатського відділення Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України О.Сапужаку винесено припис про усунення порушень вимог п. 14 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону культурної спадщини», яким вимагалось негайно зупинити виконання робіт на пам`ятці архітектури місцевого значення «Вілла сімї Юрашів», поч. XX ст. (ох.№ 4276-Лв) по вул. Горбачевського, буд. 19 у м. Львові, яка знаходиться в межах історичного ареалу м. Львова, включеного до Списку всесвітньої спадщини ЮНЕСКО, роботи на якій виконуються без погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини - Міністерства культури та інформаційної політики України.

Прокурор зазначає, що згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно розділ про будинок № 7 по вул. Коцюбинського у м. Львові 22.11.2024р. закрито на підставі знищення об`єкта речових прав за заявою НАН України.

Прокурор вказує, що НАН України спільно з Інститутом вживаються заходи щодо списання нерухомого майна, яке є предметом спірного договору у даній справі.

Прокурор стверджує, що у даному випадку існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вищевказані дії відповідачів свідчать про знищення нерухомого майна, яке є предметом договору, що оспорюється у даній справі та у разі задоволення судом позовної заяви такі дії можуть призвести до утруднення у подальшому виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Прокурор наголошує, що будинок по вул. Горбачевського, 19 у м. Львові є пам`яткою культури місцевого значення, відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів від 17.07.1990 № 227 та наказом Міністерства від 18.01.2021 № 14 занесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, охоронний № 4276 Лв.

Прокурор зазначає, що в зонах охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, встановлено особливий режим регулювання забудови. Зокрема, у таких зонах забороняється проведення будівельних робіт без попереднього отримання дозволу в органах охорони культурної спадщини.

Прокурор вказує, що положення статті 136 ГПК України пов`язують вжиття заходу забезпечення позову з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконання судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Зважаючи на обставини даної справи, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення, що не створює невиправданих обмежень відповідачеві в його правах, прокурор вважає, що доцільним буде забезпечити позовні вимоги шляхом арешту на нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 19, для попередження подальшого знищення/знесення відповідачем об`єкта, яке є предметом спору, а також заборони суб`єктам владних повноважень, відповідачам, іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості, який є предметом позову.

Прокурор стверджує, що невиконання відповідачем-1 припису ЛОДА від 05.06.2024р. та знищення /знесення будинку № 7 по вул. Коцюбинського у м. Львові свідчать про необхідність застосування заходів забезпечення позову, оскільки неправомірні дії відповідачів можуть призвести до неможливості виконання судового рішення у справі.

Прокурор зазначає, що дозвіл на виконання будівельних робіт надає замовнику та генеральному підряднику чи підряднику право на виконання підготовчих робіт і будівельних робіт на відповідних об`єктах будівництва, в тому числі і на вчинення будь-яких дій у межах будівельного майданчика, а тому невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів держави у випадку прийняття судом рішення про задоволення його позову.

Прокурор вказує, що подальше здійснення будівельних робіт може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано із певними труднощами, тобто спричинити негативні та невідворотні наслідки для історичного ареалу м. Львова, природного стану земельної ділянки (зміни природних властивостей) та що вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого становища та дозволить уникнути негативних наслідків, таких як руйнація спірного будинку.

Прокурор наголошує, що обраний запобіжний захід (або заходи) в жодному разі не перешкоджатиме господарській діяльності відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, прокурор просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони суб`єктам владних повноважень, відповідачам, іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії (шляхом поділу, об`єднання, виділу часток, реєстрації права власності, відчуження на користь третіх осіб, проведення будівельних робіт) щодо об`єкта нерухомого майна, пам`ятки архітектури місцевого значення - «Вілли сім`ї Юрашів», яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, 19 загальною площею 768, 9 кв.м (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01).

У заяві за вх. № 6282/25 відповідач - 2 зазначив, що заява прокурора про забезпечення позову є необґрунтованою, подана з грубим порушенням норм процесуального права та не підлягає до задоволення у зв`язку із наступним.

Відповідач 2 вказує, що заява про забезпечення позову в порушення п.6 ч.1 ст. 139 ГПК України не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення позову та наголошує, що внаслідок такого ймовірного забезпечення позову у спосіб визначений заявником великому колу осіб, в тому числі ТзОВ «Едбуд-Львів», може бути завдана шкода.

Відповідач 2 звертає увагу на те, що предметом позову у справі є визнання недійсним договору, який укладений відповідачами та зазначає, що у даній справі прокурором не оскаржуються жодним чином дозвільні документи та не ставиться питання про порушення відповідачами вимог чинного законодавства при виконанні будівельних робіт. Таким чином підставами позову є, на думку прокурора, порушення вимог закону при укладенні спірного договору.

Відповідач 2 стверджує, що заява про забезпечення позову обґрунтована порушеннями вимог чинного законодавства щодо охорони культурної спадщини та жодним чином не співвідноситься з предметом позову.

Відповідач 2 наголошує, що прокурором в заяві про забезпечення позову не вказується на проведення будівельних робіт на об`єкті за адресою: м.Львів, вул. Горбачевського, 19, проте заборона на проведення таких робіт на майбутнє абсолютно не співвідноситься з фактичними обставинами справи оскільки на цьому об`єкті згідно умов договору планувалось проведення саме ремонтних робіт (п.1.1 та 1.2. Договору №1 від 04.08.2016).

Відповідач 2 зазначає, що прокурор, обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову покликається на те, що невжиття таких заходів може призвести до утруднення у подальшому виконання рішення господарського суду, проте, дане твердження є необґрунтованим, оскільки у випадку задоволення позовних вимог про визнання договору недійсним - виконання судового рішення у даній справі не здійснюватиметься (за винятком судових витрат).

У запереченнях за вх. № 6860/25 на заяву про забезпечення позову відповідач 2 зазначив, що право власності на майно, на яке прокуратура просить накласти арешт, тобто будинок № 19 по вул. Горбачевського у м. Львові зареєстровано за державою в особі НАН України. Відтак, прокурор у порушення вимог пункту 1 частини 1 статті 137 ГПК України помилково просить Суд накласти арешт на майно, яке належить НАН України, що має статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, тобто стосовно майна, що не належать відповідачам у даній справі.

Відповідач 2 звертає увагу на те, що такими діями прокурор фактично намагається втрутитись в діяльність особи, яка не є відповідачем у справі НАН України та яка представляє інтереси держави у межах наділених повноважень. Оскільки прокурор також представляє інтереси держави то, на думку відповідача-2 фактично має місце спір «держави з державою», що як неодноразово зазначав Верховний Суд є неприпустимим.

Відповідач 2 вказує, що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на нерухоме майно не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються безпосередньо повернення чи витребування майна на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на відповідне майно; накладення арешту на нерухоме майно не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

Відповідач 2 стверджує, що обраний прокурором захід забезпечення позову, а саме накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії (окрім заборони проведення будівельних робіт) щодо об`єкта нерухомого майна пам`ятки архітектури місцевого значення «Вілли сім`ї Юрашків, яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 19» неспівмірний із предметом позову - визнання недійсними договору та додаткових угод до цього договору.

Відповідач 2 зазначає, що прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідачі вчиняють дії, спрямовані на відчуження вказаного майна, щодо реконструкції такого об`єкта нерухомості, будівництва нових об`єктів; доказів вчинення відповідачами дій щодо поділу вказаного об`єкта нерухомого майна чи об`єднання з іншим та/або доказів того, що відповідачі звернулись за отриманням дозвільних документів на забудову та розпочали будівництво за вказаною адресою, чи подання відповідачами державним реєстраторам документів на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо вказаного об`єкта нерухомого майна для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідач 2 наголошує, що з дати винесення Департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації припису про усунення порушень - 05.06.2024р., та звернення прокурора до суду 10.03.2025р., пройшло більше 9 місяців, що свідчить про відсутність реального ризику вчинення відповідачами свідомих дій щодо знищення об`єкта нерухомого майна та, як наслідок, відсутність обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти дії на виконання зобов`язань за оспорюваним договором (проводити будівельні роботи), відповідач 2 зазначив, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачам проводити будівельні роботи щодо об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 19, фактично має ознаки вирішення спору по суті, що є недопустимим у розумінні приписів статті 137 ГПК України; застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам проводити будівельні роботи на вказаному об`єкті призводить до блокування господарської діяльності відповідача ТзОВ «Едбуд-Львів» і, за умови недоведеності наявності порушення прав позивачів у зв`язку з укладенням спірного правочину, свідчить про неспівмірність заходу забезпечення позову та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи. Заборонивши відповідачам виконувати будівельні роботи на об`єкті нерухомого майна за адресою: м. Львів, вул. Горбачевського, 19, суд фактично поставить під сумнів правомірність укладення оспорюваного правочину та спонукатиме відповідачів до невиконання умов укладеного ними договору, який на час судового розгляду недійсним не визнавався.

Відтак, запропонований заявником спосіб забезпечення позову (виконувати будівельні роботи), виходячи з предмета та підстав позову, має ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводиться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину.

Додатково, відповідач 2 вказує, що заява прокуратури про забезпечення позову не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Враховуючи вищенаведене, відповідач 2 просить суд відмовити у задоволенні заяви Львівської обласної прокуратури про забезпечення позову у справі №914/4127/21.

Відповідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову.

За приписами ч. 11 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Із врахуванням положень ст.ст. 136, 137 ГПК України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна або підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи положення частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у справах № 906/824/17 (ухвала від 07.08.2018) та № 902/483/18 (постанова від 21.01.2019).

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору, тобто такі заходи можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 20.07.2020р. у справі № 914/2157/19, від 10.04.2018р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018р. у справі № 910/20479/17, від 11.09.2018р. у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019р. у справі № 909/526/19, від 25.01.2019р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019р. у справі № 904/1417/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах від 30.03.2018 Верховного Суду по справі №905/2130/17 та від 13.02.2018 по справі №911/2930/17.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Водночас обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. В свою чергу, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, від 18.12.2018 у справі № 912/1616/18 і від 26.09.2019 у справі № 917/751/19.

Разом з тим, реальне та ефективне виконання судового рішення в контексті превенції потенційних труднощів стосовно предмету спору у майбутньому слід розуміти так, що сторона, на користь якої ухвалено судове рішення, повинна бути в тому числі захищена від необхідності подання наступних позовів, пов`язаних із предметом спору, підстави пред`явлення яких можуть виникнути через те, що в процесі розгляду спору мала місце зміна відповідних обставин.

Таким чином, заходи забезпечення позову спрямовані на забезпечення виконання судового рішення як такого правового стану, за якого позивачу гарантується отримання повного та ефективного відновлення порушених прав та відсутність необхідності повторного звернення до суду з метою захисту прав, порушення яких потенційно може мати місце протягом судового розгляду та до моменту виконання рішення суду та тим чи іншим чином спричиняти неможливість забезпечення судом повноти реалізації судового захисту як кінцевої мети звернення до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор просить суд визнати недійсним договір № 1 від 04.08.2016р. про ремонтно-реставраційні роботи та будівництво на вул. Горбачевського, 19 та вул. Коцюбинського, 7 у м. Львові, укладений між Карпатським відділенням Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Едбуд-Львів», а також додаткові угоди до цього договору від 17.12.2018р. та від 29.12.2020р.

Прокурор стверджує про наявність підстав для визнання недійсним спірного договору з посиланням на положення статей 203, 215, 235 Цивільного кодексу України, оскільки укладений договір є удаваним, хоча фактично сторони уклали договір про спільну діяльність з порушенням порядку його погодження, передбаченого Порядком укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012.

При цьому, у заяві про забезпечення позову прокурор просить накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, пам`ятки архітектури місцевого значення - «Вілли сім`ї Юрашів», яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, 19 загальною площею 768, 9 кв.м (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01), а також заборонити суб`єктам владних повноважень, відповідачам, іншим фізичним та юридичним особам вчиняти будь-які дії (шляхом поділу, об`єднання, виділу часток, реєстрації права власності, відчуження на користь третіх осіб, проведення будівельних робіт) щодо об`єкта нерухомого майна, пам`ятки архітектури місцевого значення - «Вілли сім`ї Юрашів», яка знаходиться за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, 19 загальною площею 768, 9 кв.м (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01).

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що дії відповідачів свідчать про знищення нерухомого майна, яке є предметом договору, що оспорюється у даній справі та у разі задоволення судом позовної заяви такі дії можуть призвести до утруднення у подальшому виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реалізації запланованого проекту будівництва на відповідній земельній ділянці, що, в свою чергу, повністю знівелює можливість захисту прав і інтересів держави у випадку прийняття судом рішення про задоволення його позову; подальше здійснення будівельних робіт може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано із певними труднощами, тобто спричинити негативні та невідворотні наслідки для історичного ареалу м. Львова, природного стану земельної ділянки (зміни природних властивостей) та що вжиття заходів забезпечення позову матиме наслідком збереження існуючого становища та дозволить уникнути негативних наслідків, таких як руйнація спірного будинку.

Заявник, звертаючись до суду із даною заявою, не навів та не надав доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується необхідність вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить заявник. Так, стверджуючи про виконання будівельних робіт та потенційну можливість знищення чи погіршення стану об`єкта нерухомого майна, який знаходиться за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, 19, заявник покликається на припис Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 05.06.2024р., складений за результатами візуального обстеження об`єкта за адресою м. Львів, вул. Горбачевського, буд.19 («Вілла сімї Юрашів»), відповідно до якого на виконання вимог ч. 1 ст. 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від Карпатського відділення Інституту геофізики ім. С.І. Субботіна НАН України вимагалось негайно зупинити виконання робіт на пам`ятці архітектури місцевого значення «Вілла сімї Юрашів», поч. XX ст. (ох.№ 4276-Лв) по вул. Горбачевського, буд. 19 у м. Львові, роботи на якій виконуються без погодження з відповідним органом охорони культурної спадщини - Міністерства культури та інформаційної політики України. При цьому, заявником не надано акту обстеження, за результатами якого складено відповідний припис, хоча, відповідно до листа Львівської обласної військової адміністрації департаментом архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації проведено візуальне обстеження зазначеної пам`ятки та скеровано акт візуального обстеження та фотофіксацію від 13.05.2024 до Міністерства культури та інформаційної політики України листом від 14.05.2024 №5/5-5518/0/2-24/7-16.

Також, заявником не надано доказів в підтвердження невиконання відповідачами припису Департаменту архітектури та розвитку містобудування Львівської обласної державної адміністрації від 05.06.2024р., не вказано якими доказами підтверджуються дані обставини, не надано доказів проведення відповідачами будівельних робіт чи вчинення реальних дій, спрямованих зокрема на знищення вказаного об`єкта нерухомого майна, зокрема після винесення припису, не обгрунтовано обставини, щодо можливого відчуження предмета договору на користь третіх осіб, чи щодо вчинення дій спрямованих на знищення або відчуження даного об"єкта.

Звертаючись з відповідною заявою, заявник, серед іншого, повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. В даному випадку, заявником не доведено в порядку приписів статей 76-79 ГПК України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення дій може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом якого він звернувся до суду.

Прокурором у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не наведено фактичних обставин, які б свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивачів, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, а доводи заявника наведені в заяві зводяться лише до припущення щодо можливого знищення чи погіршення стану об`єкта нерухомого майна. Обставини, наведені в заяві про забезпечення позову не свідчать про наявність обставин, які б обґрунтовували загрозу істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або щодо поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів держави в межах обраного прокурором способу захисту.

Щодо такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачам вчиняти дії щодо проведення будівельних робіт, суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені в постанові від 17.01.2025р. у справі № 916/4954/23.

У вказаній постанові, об`єднана палата відступила від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 1, 11 статті 137 ГПК України в подібних процесуальних правовідносинах, викладеного в постанові від 06.12.2023 у справі № 916/3414/23, зазначивши, що такий захід забезпечення позову, як заборона відповідачам виконувати свої зобов`язання за оспорюваним договором по-перше, не відповідатиме усталеній практиці Великої Палати Верховного Суду щодо дотримання принципу презумпції правомірності правочину, а по-друге, суперечить усталеній практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо комплексного застосування положень частин 1, 11 статті 137 ГПК України та статті 204 ЦК України, сформованій впродовж 2019- 2022 рр.

Об`єднана палата дійшла висновку, що в спорі про визнання недійсним договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона сторонам оспорюваного договору виконувати договірні зобов`язання: 1) не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами; 2) порушує збалансованість інтересів сторін такого договору; 3) є неспівмірним із негативними наслідками, що можуть настати в результаті вжиття судом такого заходу забезпечення позову; 4) спрямоване на втручання в господарську діяльність сторін оспорюваного договору; 5) фактично підмінює собою судове рішення у справі, яке має ухвалюватися за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що обрані заявником заходи забезпечення позову не узгоджуються, не є адекватними та співмірними з позовними вимогами, які заявлено прокурором, оскільки наявність/відсутність забезпечення позову у даній справі обраними заявником заходами не свідчить, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом конкретно яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову, які прокурор просить суд вжити у даній справі, не зможуть забезпечити ефективний захист та поновлення порушених прав позивача в контексті заявленого позивачем способу захисту. Суд вирішує питання щодо визначення можливих наслідків невжиття заходів забезпечення у формі істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача (необхідна умова для застосування заходів забезпечення позову), виключно в межах заявлених позовних вимог, тобто в межах способу захисту (предмету позову), з яким позивач звернувся до суду (має намір звернутись), з огляду на приписи ст. 5, ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-4 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, подані докази, вимоги заяви є не обґрунтованими, не доведеними, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову за вх. №965/25 від 10.03.2025р.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що відмова в забезпеченні позову не позбавляє заявника права на повторну подачу заяви.

Керуючись статтями 136-140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Львівської обласної прокуратури за вх. №965/25 від 10.03.2025р. про забезпечення позову у справі №914/4127/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Іванчук С.В.