РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2025Справа № 910/10167/21
За позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" арбітражного керуючого Опришко Олега Зіновійовича

до 1) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 );

2) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника

у справі № 910/10167/21

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Акцент-Фінанс" (79007, м. Львів, вул. Данилишина, 6, ідентифікаційний номер 39338110)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, ідентифікаційний номер 42827254)

про банкрутство

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники сторін:

від позивача - не з`явилися,

від відповідача-1 - ОСОБА_8,

від відповідача-2 - не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/10167/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія"

До Господарського суду міста Києва надійшла заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" арбітражного керуючого Опришко Олега Зіновійовича про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, зокрема на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зокрема, заявник просить суд покласти субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" у розмірі 51 158 961,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 09.10.2024. Витребувано у Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації копію реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 77, ідентифікаційний номер 42827254).

10.09.2024 до Господарського суду міста Києва надійшла копія реєстраційної справи боржника.

26.09.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли пояснення позивача з обгрунтуванням причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідачів та настанням негативних наслідків для боржника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 відкладено розгляд заяви ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" арбітражного керуючого Опришка Олега Зіновійовича про покладення субсидіарної відповідальності на засновників боржника, зокрема на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судовому засіданні 06.11.2024.

04.11.2024 до суду надійшли додаткові пояснення ліквідатора арбітражного керуючого Опришка О.З. по справі.

04.11.2024 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача-1 на заяву ліквідатора, оформлений у вигляді пояснень.

04.11.2024 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про застосування позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2024 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/10167/21 за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" арбітражного керуючого Опришко Олега Зіновійовича до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 04.12.2024.

02.12.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1

04.12.2024 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2024 закрито підготовче засідання, розгляд справи по суті призначено на 29.01.2025.

29.01.2025 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2025 відкладено розгляд справи по суті у судовому засіданні на 26.02.2025.

У судове засідання, призначене на 26.02.2025, з`явився представник відповідача-1. Представники позивача та відповідача-2 у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином (ухвала суду від 29.01.2025 доставлена в електронний кабінет позивача 06.02.2025, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи; поштове відправлення № 522 з копією ухвали суду від 29.01.2025 направлено на адресу місця реєстрації відповідача-2 згідно з відповіддю № 755463 від 27.08.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру).

Частиною 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Застосування положень Господарського процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України здійснюється з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 924/369/19.

Будь-яких заяв/клопотань сторін про відкладення розгляду справи до суду станом на 26.02.2025 не надходило.

За таких обставин, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у матеріалах справи документами у судовому засіданні без участі учасників справи та їх представників, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява ліквідатора, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Опришка О.З.

Під час виконання арбітражним керуючим Опришком О.З. своїх повноважень у ліквідаційній процедурі Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ліквідатором було виявлено обставини доведення учасниками боржника товариство до банкрутства, що полягає, на переконання ліквідатора, у наступному.

Так, ліквідатором зазначено, що протягом 2020 року в силу протиправних дій учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ОСОБА_1 (25 % голосів учасників), ОСОБА_2 (25 % голосів учасників) та ОСОБА_3 неодноразово, а саме тричі, проводилася зміна керівника боржника шляхом незаконного припинення повноважень ОСОБА_4 та призначення на посаду керівника товариства ОСОБА_1

09.01.2020 оформлено Протокол № 13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», згідно з яким ОСОБА_4 звільнено із займаної посади директора боржника та всупереч положенням статуту товариства та чинного законодавства призначено ОСОБА_1 на посаду тимчасово виконуючого обов`язки директора товариства.

Вказаний протокол загальних зборів учасників підписано ОСОБА_2 (учасник товариства з часткою 25 %) та ОСОБА_3 .

15.01.2020 ОСОБА_1 підписав наказ № 3, згідно з яким з 15.01.2020 приступив до виконання тимчасово виконуючого обов`язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» на безоплатній основі.

16.01.2020 державним реєстратором Гноць О.Ю. було проведено реєстраційну дію № 1083464 із внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідних змін в частині відомостей про керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія».

Наказом Міністерства юстиції України № 1290/5 від 31.03.2020 «Про скасування реєстраційної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» скаргу ОСОБА_4 задоволено повністю та реєстраційну дію від 16.01.2020 № 1083464, вчинену державним реєстратором Оборонської районної в місті Києві державної адміністрації Гноць О.Ю. на підставі Протоколу № 13 від 09.01.2020, скасовано.

Реєстраційні дії про зміну керівника товариства на підставі Протоколу № 13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» від 09.01.2020, що мали місце 16.01.2020, визнано незаконними.

Ліквідатором зазначено, що один із чотирьох учасників банкрута ( ОСОБА_5 , що володіла 25 % часткою у статутному капіталі товариства) не брала участі у загальних зборах учасників товариства 09.01.2020, не голосувала з питань порядку денного, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 17.01.2020. Вказані обставини, на переконання ліквідатора, свідчать про те, що протиправні дії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призвели до незаконного призначення ОСОБА_1 керівником товариства з 16.01.2020.

У подальшому, 02.04.2020 був оформлений Протокол № 15 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», згідно з яким було прийнято рішення щодо надання ОСОБА_1 повноваження на проведення державної реєстрації зміни керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія».

14.04.2020 приватний нотаріус Верповська О.В. на підставі протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» № 15 від 02.04.2020 здійснила реєстраційну дію № 5083464 із внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін в частині відомостей про керівника банкрута, а саме: про призначення ОСОБА_1 тимчасово виконуючим обов`язки директора на безоплатній основі.

Як зазначено ліквідатором, Протокол № 15 загальних зборів банкрута від 02.04.2020 підписаний ОСОБА_2 (володіє часткою в статутному капіталі боржника у розмірі 25 %) та ОСОБА_3 .

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2020 по справі № 910/6913/20 задоволено повністю позов ОСОБА_5 . Визнано недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія»: «надати ОСОБА_1 повноваження для проведення державної реєстрації зміни керівника ТОВ «Перша електрична компанія», оформлене протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» № 15 від 02.04.2020.

Зазначені обставини, на переконання ліквідатора, свідчать про те, що протиправні дії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 призвели до незаконного призначення ОСОБА_1 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з 14.04.2020.

Також, 08.05.2020 приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області Каганюком О.Ю. здійснено реєстраційну дію № 7083464 із внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін щодо керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» в частині призначення керівником ОСОБА_1 .

Наказом Міністерства юстиції України № 2738/5 від 13.08.2020 задоволено повністю скаргу ОСОБА_5 та скасовано реєстраційну дію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.05.2020 № 7083464.

Ліквідатором зазначено, що вказані дії у черговий раз призвели до незаконного призначення ОСОБА_1 керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з 08.05.2020.

При цьому, впродовж 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» статистичну та фінансову звітність не подавало.

Відтак, на переконання ліквідатора, в силу протиправних дій учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 протягом січня - травня 2020 року тричі відбувалася неправомірна зміна керівника товариства на ОСОБА_1 .

Ліквідатором зазначено, що такі дії засновників, а також протиправна діяльність ОСОБА_1 як керівника, який без належних повноважень діяв від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», а саме: підписував господарські контракти, розпоряджався коштами та майном товариства на власний розсуд, вчиняв інші протиправні управлінські дії, призвели до тяжкого фінансового становища Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» та фактичного припинення його діяльності.

На думку ліквідатора, зазначені незаконні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали підставою для утворення та зростання заборгованості ТОВ «Перша електрична компанія» перед кредиторами та в цілому призвели до неплатоспроможності боржника.

В обґрунтування наявності причинно-наслідкового зв`язку між винними діями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та настанням негативних наслідків для боржника ліквідатором арбітражним керуючим Опришко О.З. зазначено наступне.

1. 24.01.2020 мав місце факт безпідставного списання ОСОБА_1 за рахунків ТОВ «Перша електрична компанія» грошових коштів на суму 1 320 000,00 грн. на користь ОСОБА_6 , що встановлено рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 по справі № 284/979/20.

2. Розпорядником коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з 16.01.2020 по 11.09.2020 був тимчасово виконуючий обов`язки директора ОСОБА_1 , а з 11.09.2020 після надання відповідних документів директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ОСОБА_4 , що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 по справі № 910/14597/20.

3. Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» припинило проводити розрахунки з Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укргенерго» за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.05.2019 № 0686-02024 та договором № 0686-01024 від 29.05.2019, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23 650 022,87 грн.

Таким чином, на переконання ліквідатора арбітражного керуючого Опришка О.З., суб`єктами субсидіарної відповідальності є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Суб`єктивною стороною правопорушення із доведення Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ліквідатором визначено наступні дії та бездіяльність, а саме:

- протиправні зміни ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 (тричі протягом 2020 року);

- припинення звичної господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з постачання електричної енергії побутовому споживачу згідно ліцензій на постачання електричної енергії споживачу;

- припинення проведення розрахунків з контрагентами - ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» за договорами про надання послуг з передачі електричної енергії від 27.05.2019 № 0686-02024 та договором № 0686-01024 від 29.05.2019, що призвело до зростання кредиторської заборгованості, яка була в подальшому стягнута за рішенням суду, та, як наслідок, виникнення кредиторської заборгованості у розмірі 23 650 022,87 грн. у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія».

ОСОБА_1 подано відзив на заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» на учасників боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому учасником банкрута зазначено, що ліквідатором не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю ОСОБА_1 та доведенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» до банкрутства.

Відповідачем-2 не подано відзиву на заяву ліквідатора арбітражного керуючого Опришка О.З. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» на учасників боржника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 215 Господарського кодексу України у випадках, передбачених законом, суб`єкт підприємництва - боржник, його засновники (учасники), власник майна, а також інші особи несуть юридичну відповідальність за порушення вимог законодавства про банкрутство, зокрема фіктивне банкрутство, приховування банкрутства або умисне доведення до банкрутства.

Умисним банкрутством визнається стійка неплатоспроможність суб`єкта підприємництва, викликана цілеспрямованими діями власника майна або посадової особи суб`єкта підприємництва, якщо це завдало істотної матеріальної шкоди інтересам держави, суспільства або інтересам кредиторів, що охороняються законом (частина 3 статті 215 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Застосування такої відповідальності передбачено частиною 2 статті 61 КУзПБ, згідно з якою у разі банкрутства боржника з вини його засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі з вини керівника боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають змогу іншим чином визначати його дії, на засновників (учасників, акціонерів) боржника - юридичної особи або інших осіб у разі недостатності майна боржника може бути покладена субсидіарна відповідальність за його зобов`язаннями (абзац 2).

Під час здійснення своїх повноважень ліквідатор, кредитор має право заявити вимоги до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства. Розмір зазначених вимог визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Стягнені суми включаються до складу ліквідаційної маси і можуть бути використані лише для задоволення вимог кредиторів у порядку черговості, встановленому цим Кодексом (абзаци 1, 3 частини 2 статті 61 КУзПБ).

Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі №906/1155/20(906/1113/21) дійшов висновку, що у справі про банкрутство субсидіарна відповідальність має деліктну природу та узгоджується із частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Тобто недостатність майна юридичної особи, яка перебуває в судовій процедурі ліквідації, за умови доведення боржника до банкрутства, поповнюється за рахунок задоволення права вимоги про відшкодування шкоди до осіб, дії / бездіяльність яких кваліфікуються судом як доведення до банкрутства.

Потерпілою особою в такому випадку є банкрут, щодо якого відкрито ліквідаційну процедуру. Саме банкрут, від імені якого діє ліквідатор (арбітражний керуючий), у порядку, визначеному статтею 61 КУзПБ, звертається з вимогою до третіх осіб, з вини яких настало банкрутство боржника.

Визначене нормами частини 2 статті 61 КУзПБ правопорушення, за вчинення якого покладається такий вид цивільної відповідальності як субсидіарна, має співвідноситися із наявністю відповідно до закону необхідних умов (елементів), які є підставою для застосування цього виду відповідальності. Такими елементами є об`єкт та суб`єкт правопорушення, а також об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Об`єктом правопорушення є ті майнові права боржника та кредиторів, вимоги яких визнані у справі про банкрутство, що порушені у зв`язку з доведенням боржника до банкрутства, та відновлення яких відбувається відшкодуванням шкоди у межах покладення субсидіарної відповідальності за правилами частини 2 статті 61 КУзПБ.

Об`єктивну сторону правопорушення становлять дії / бездіяльність відповідних суб`єктів, прийняття ними рішень, надання вказівок на вчинення дій або на утримання від них, що призвели до відсутності у боржника майнових активів для задоволення вимог кредиторів або до відсутності інформації про такі активи, що виключає можливість дослідження активу та його оцінки, тобто які окремо або у своїй сукупності спричинили неплатоспроможність боржника та, відповідно, вказують (свідчать) про доведення конкретними особами боржника до банкрутства.

Зокрема, доведення до банкрутства можуть спричинити дії з відчуження майна за заниженими цінами, придбання майна за завищеними цінами, надання послуг за цінами, нижчими за ринкові, здійснення невиправдано ризикових чи невигідних операцій тощо. Неправомірні дії чи бездіяльність, завдання ними шкоди боржнику та виявлення її розміру можуть не збігатися у часі. Наприклад, окремі неправомірні дії чи бездіяльність або сукупність таких дій чи бездіяльності можуть мати наслідком втрату ліквідності юридичною особою в майбутньому (див. також mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, від 25.05.2021 у справі №910/11027/18).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що законодавцем не конкретизовано, які саме дії чи бездіяльність складають об`єктивну сторону відповідного правопорушення. Тому при вирішенні питання щодо кола обставин, які мають бути доведені суб`єктом звернення (ліквідатором) та, відповідно, підлягають встановленню судом для покладення субсидіарної відповідальності, мають прийматися до уваги також положення частини 1 статті 215 Господарського кодексу України та підстави для порушення справи про банкрутство, з огляду на які такими діями можуть бути, зокрема: 1) вчинення суб`єктами відповідальності будь-яких дій, направлених на набуття майна, за відсутності активів для розрахунку за набуте майно чи збільшення кредиторської заборгованості боржника без наміру її погашення; 2) прийняття суб`єктами відповідальності рішення про виведення активів боржника, внаслідок чого настала неплатоспроможність боржника по його інших зобов`язаннях; 3) прийняття суб`єктами відповідальності рішення, вказівок на вчинення майнових дій чи бездіяльності боржника щодо захисту власних майнових інтересів юридичної особи боржника на користь інших юридичних осіб, що мало наслідком настання неплатоспроможності боржника тощо. Наведений перелік обставин, які мають братися до уваги під час розгляду питання застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, не є вичерпним.

Необхідно зауважити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Будь-яка господарська операція, дія суб`єкта господарювання повинна мати розумне пояснення мети та мотивів її здійснення, які мають відповідати інтересам цієї юридичної особи (зокрема такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 у справі №904/8850/14, на яку посилається скаржник).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що особи, які виступають від імені юридичної особи, зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно. Між господарським товариством та його посадовою особою (зокрема директором чи генеральним директором) у процесі діяльності складаються відносини довірчого характеру, у зв`язку з чим протиправна поведінка зазначеної особи може виражатись не лише у невиконанні нею обов`язків, прямо встановлених установчими документами товариства, чи перевищенні повноважень при вчиненні певних дій від імені товариства, а й у неналежному чи недобросовісному виконанні таких дій без дотримання меж нормального господарського ризику, з особистою заінтересованістю чи при зловживанні своїм розсудом, прийнятті очевидно необачних чи марнотратних рішень.

Недодержання принципу добросовісності перетворюється на винну поведінку, оскільки протиправне порушення суб`єктивних цивільних прав особи є прямим наслідком дій зобов`язаної особи, яка, виходячи з конкретних обставин, могла усвідомлювати характер своїх дій як таких, що можуть завдати шкоди.

Водночас визначальним для застосування субсидіарної відповідальності є доведення відповідно до частини 2 статті 61 КУзПБ та з урахуванням положень статті 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України причинно-наслідкового зв`язку між винними діями / бездіяльністю суб`єкта відповідальності та настанням негативних для боржника наслідків (неплатоспроможності боржника та відсутності у боржника активів для задоволення вимог, визнаних у процедурі банкрутства вимог кредиторів), обов`язок чого покладається на ліквідатора. Встановлення такого причинно-наслідкового зв`язку також належить до об`єктивної сторони цього правопорушення.

Тобто зміст відповідного делікту становлять умисні і цілеспрямовані дії / бездіяльність, результатом яких є банкрутство юридичної особи та шкода, завдана приватним і суспільним інтересам.

За змістом частини 2 статті 61 КзПБ вказані умисні дії / бездіяльність та їх результат узагальнено іменуються доведенням до банкрутства, що і дає назву цьому делікту. При цьому винні особи хоча і не є стороною боргових зобов`язань, але їх поведінка перебуває в причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою у вигляді непогашених вимог кредиторів.

Суб`єкт (суб`єкти) правопорушення визначені законом, зокрема ними є засновники (учасники, акціонери) або інші особи, у тому числі керівник боржника, які мають право давати обов`язкові для боржника вказівки чи мають можливість іншим чином визначати його дії, за умови існування вини цих осіб у банкрутстві боржника.

Притягнення до субсидіарної відповідальності винних у доведенні до банкрутства осіб є не лише механізмом відновлення порушених прав кредиторів, а також стимулюванням добросовісної поведінки засновників, керівників та інших осіб пов`язаних з боржником і як наслідок недопущення здійснення права власності на шкоду інших осіб.

Щодо суб`єктивної сторони правопорушення, то її становить ставлення особи до вчинюваних нею дій чи бездіяльності (вини суб`єкта правопорушення).

Статтею 61 КУзПБ закріплено правову презумпцію субсидіарної відповідальності осіб, що притягуються до неї, складовими якої є недостатність майна ліквідаційної маси для задоволення вимог кредиторів та наявність ознак доведення боржника до банкрутства.

Однак зазначена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість відповідних осіб довести відсутність своєї вини у банкрутстві боржника та уникнути відповідальності. Спростовуючи названу презумпцію, особа, яка притягується до відповідальності має право довести свою добросовісність, підтвердивши, зокрема, оплатне придбання активу боржника на умовах, на яких за порівняних обставин зазвичай укладаються аналогічні правочини, та довівши, що вчинені за її участі (впливу) операції приносять дохід, відображені у відповідності з їх дійсним економічним змістом, а отримана боржником вигода обумовлена розумними економічними чинниками.

Водночас Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21) наголосив, що однією з обов`язкових передумов субсидіарної відповідальності є її розмір, що визначається з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою. Саме наявність цієї негативної різниці (перевищення суми кредиторських вимог над вартістю ліквідаційної маси) і обумовлює підстави для покладення субсидіарної відповідальності.

Якщо є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, однак за відсутності зазначеної різниці (недостатності майна боржника для задоволення вимог кредиторів) немає підстав для стягнення відповідних сум з винних осіб у межах покладення субсидіарної відповідальності, то у ліквідатора немає підстав порушувати відповідний спір у справі про банкрутство.

В умовах, коли є підтвердженим доказами у справі факт доведення до банкрутства боржника, але його майна / активів у складі ліквідаційної маси виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).

Отже, навіть за виявлених арбітражним керуючим фактів доведення боржника до банкрутства достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство за правилами частини 2 статті 61 КУзПБ.

Ураховуючи, що ліквідаційна маса (її вартість) є одним із визначальних показників для обчислення розміру субсидіарної відповідальності, Верховний Суд у вказаній постанові, з огляду на регламентований КУзПБ порядок та етапи формування ліквідаційної маси, зміни, яких вона зазнає під час ліквідаційної процедури, зазначив, що передумови для покладення субсидіарної відповідальності встановлюються насамперед на підставі фінансово-економічних показників боржника, порядок аналізу, дослідження та оцінки яких прямо визначений КУзПБ.

Цей порядок передбачає, що: арбітражний керуючий зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, та становища на ринках боржника і подавати результати такого аналізу до господарського суду разом з документами, що підтверджують відповідну інформацію (пункт 3 частини 2 статті 12 КУзПБ); господарський суд в ухвалі про відкриття провадження у справі може зобов`язати боржника провести аудит; якщо боржник не має для цього коштів, господарський суд може призначити проведення аудиту за рахунок кредитора (кредиторів) за його (їхньою) згодою (частина 10 статті 39 цього Кодексу); розпорядник майна зобов`язаний проводити аналіз фінансово-господарського стану, інвестиційної та іншої діяльності боржника, становища на ринках боржника; виявляти (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства (частина 3 статті 44 КУзПБ); ліквідатор з дня свого призначення проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута, аналізує фінансовий стан банкрута, формує ліквідаційну масу (а відповідно до змін, внесених Законом України від 13.07.2023 №3249-IX, також складає висновок про наявність або відсутність ознак доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення).

При цьому аналіз фінансового стану банкрута має відповідати вимогам Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та ознак дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19.01.2006 №14 (далі - Методичні рекомендації), оскільки ці рекомендації розроблено з метою визначення однозначних підходів під час аналізу фінансово-господарського стану підприємств щодо виявлення ознак неплатоспроможності підприємства та дій з приховування банкрутства, фіктивного банкрутства чи доведення до банкрутства; своєчасного виявлення формування незадовільної структури балансу для вжиття заходів щодо запобігання банкрутству підприємств, а також виявлення резервів підвищення ефективності виробництва та відновлення платоспроможності підприємств шляхом їх санації.

Звідси, керуючись наведеними положеннями КУзПБ щодо обов`язків арбітражного керуючого під час проведення процедури банкрутства та щодо етапів, умов та підстав для здійснення оцінки фінансово-господарського стану боржника, Верховний Суд дійшов висновку, що відповідні дії арбітражного керуючого (розпорядника майна, ліквідатора) є передумовами у дослідженні та виявленні підстав для порушення питання про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство.

Тобто відповідна діяльність з виявлення передумов для субсидіарної відповідальності розпочинається з введенням процедури розпорядження майном боржника у справі про банкрутство. Тому відповідний звіт / висновок арбітражного керуючого, яким зафіксоване правопорушення (з доведення до банкрутства) та який складений з урахуванням вимог Методичних рекомендацій, є доказом та підставою для вимог про покладення субсидіарної відповідальності у справі про банкрутство, а отже, складовою доказової бази (джерелом) на підтвердження об`єктивної сторони відповідного правопорушення.

Висновок щодо передумов для субсидіарної відповідальності формується у звіті ліквідатора за результатами здійснення ним аналізу фінансового стану банкрута, а згідно зі змінами, внесеними Законом від 13.07.2023 №3249-IX, у складеному відповідно до Методичних рекомендацій висновку за результатами здійснення аналізу фінансового стану банкрута (про наявність чи відсутність ознак доведення до банкрутства; абзац п`ятий частини 1 статті 61 КУзПБ).

У зв`язку з наведеним Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 у справі № 906/1155/20 (906/1113/21) також наголосив, що право ліквідатора подати заяву про покладення субсидіарної відповідальності виникає не раніше ніж після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі. Такий підхід у покладенні субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство узгоджується як з повноваженнями ліквідатора, порядком проведення відповідних дій у ліквідаційній процедурі, так і з правами суб`єктів субсидіарної відповідальності відповідати за зобов`язаннями боржника у межах об`єктивного розміру цієї відповідальності, що відповідає правовій природі субсидіарної відповідальності саме як додаткової.

Необхідна сукупність обставин, що утворюють склад відповідного правопорушення, зокрема доведення боржника до банкрутства його засновником (учасником, керівником тощо), недостатність майна / активів у складі ліквідаційної маси для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів та розмір субсидіарної відповідальності, повинна бути підтверджена доказами, які відповідають засадам належності, допустимості, достовірності та вірогідності, передбаченим статтями 76-79 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд під час розгляду відповідної заяви оцінює подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, з точки зору відповідності їх наведеним у критеріям.

До таких доказів належать, зокрема, звіт за результатами проведеного аналізу фінансово-господарського стану боржника, висновок про наявність або відсутність ознак доведення боржника до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій під час провадження у справі про банкрутство за результатом його проведення, складені відповідно до Методичних рекомендацій щодо виявлення ознак неплатоспроможності, тощо. КУзПБ не містить вичерпного переліку доказів, які підтверджують факт доведення боржника до банкрутства та / або спростовують такий факт.

При цьому, господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо можливості суду самостійно встановлювати наявність складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).

Проаналізувавши мотиви, викладені ліквідатором у поданій заяві, а також дослідивши долучені арбітражним керуючим Опришком О.З. докази, судом встановлено наступне.

По-перше, щодо доводів ліквідатора стосовно того, що дії ОСОБА_1 як керівника боржника, який діяв від імені товариства без належних повноважень, в частині підписання господарських контрактів, розпорядження коштами та майном товариства, а також вчинення інших протиправних управлінських дій, які призвели до тяжкого фінансового становища Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ти припинення його діяльності.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 по справі № 284/979/20 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія». Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» безпідставно отримані кошти в сумі 1 320 000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» витрати по сплаті судового збору в сумі 19 800,00 гривень.

Судом у вказаному рішенні встановлено, що 24 січня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» перерахувало грошові кошти у розмірі 1 320 000 гривень на банківський рахунок ОСОБА_6 , із зазначенням отримувачем ОСОБА_6 та призначення платежу «оплата по Договору про надання поворотної фінансової допомоги №23/01/1 від 23.01.2020, без ПДВ», що підтверджується довідкою Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк» №КНО-07.8.3/5843 БТ від 03 вересня 2021 року, згідно з якою 24 січня 2020 року о 10 год 29 хв 31 сек з рахунку, який належить ТОВ «Перша електрична компанія», , надійшли грошові кошти у розмірі 1 320 000 гривень на рахунок, відкритий у Банку на ім`я ОСОБА_6 .

При цьому, в надісланому до суду відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_6 , не визнаючи позовних вимог, зазначив, що відповідачу не відомо про перерахування на його рахунок грошових коштів у вказаному позивачем розмірі, як і невідомо про існування Договору про надання поворотної фінансової допомоги №23/01/1 від 23 січня 2020 року, за яким у нього могли виникнути зобов`язання.

На підставі викладеного й враховуючи те, що представник відповідача заперечив існування такої правової підстави отримання грошових коштів, яка зазначена у платіжному дорученні №75 від 24 січня 2020 року, та жодних доказів на підтвердження правомірності отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 1 320 000 гривень суду не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що 24.01.2020 (у той час, коли повноваження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» виконував ОСОБА_1 ) з рахунку банкрута на рахунок третьої особи були перераховані грошові кошти у розмірі 1 320 000,00 грн. У рішенні Народицького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 по справі № 284/979/20 судом встановлено про безпідставність перерахування коштів у розмірі 1 320 000,00 грн. на рахунок відповідача, у зв`язку з чим указаним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» грошові кошти у розмірі 1 320 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 800,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази та позивачем не доведено, що перерахування з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» на користь ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 1 320 000,00 грн. призвело до неплатоспроможності Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» (виникнення кредиторської заборгованості, розмір якої визнано господарським судом у справі № 910/10167/21 в сумі 50 936 132,88 грн., а також неможливості її погашення). Крім того, судом враховано, що рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 по справі № 284/979/20 було стягнуто з ОСОБА_6 на користь банкрута зазначені кошти, які були перераховані безпідставно, у розмірі 1 320 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 19 800,00 грн.

Відтак, суд відхиляє доводи ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» у вказаній частині.

Доказів підписання ОСОБА_1 під час виконання обов`язків керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» будь-яких угод, розпорядження коштами та майном боржника, а також вчинення відповідачем-1 інших протиправних дій, що призвели, на переконання ліквідатора, до банкрутства боржника арбітражним керуючим Опришком О.З. суду не надано.

По-друге, щодо тверджень ліквідатора стосовно того, що розпорядником коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» з 16.01.2020 по 11.09.2020 був тимчасово виконуючий обов`язки директора боржника ОСОБА_1, а з 11.09.2020 після надання відповідних документів директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» Фролов М.О.

Дослідивши рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 по справі № 910/14597/20 з Єдиного державного реєстру судових рішень, судом встановлено, що у даному випадку ліквідатором зазначено про поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» зі спеціальним режимом використання як учасника ринку електричної енергії № НОМЕР_4 ( НОМЕР_3 ), відкритий у Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», розпорядником коштів на якому у період з 16.01.2020 по 11.09.2020 був ОСОБА_1.

У справі № 910/14597/20 Господарським судом міста Києва розглядався первісний позов Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" про стягнення 16 344 017,00 грн., а також зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" до 1) Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та 2) Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання дій неправомірними та стягнення 4 422 653,56 грн.

Господарським судом міста Києва у справі № 910/14597/20 встановлено, що листом від 25.05.2020 № 001-2505 відповідач за первісним позовом повторно звернувся до позивача з повідомленням про припинення участі на ринку електричної енергії з 01.06.2020. Крім того, у вказаному листі відповідач за первісним позовом зазначив, що повністю згоден з усіма нарахуваннями стосовно небалансів та іншими нарахуваннями згідно Договору за весь період участі Товариства на ринку електричної енергії до дати розірвання Договору.

Крім того, судом у справі № 910/14597/20 також було встановлено, що у період з 14.01.2020 до дати пред`явлення позову Акціонерним товариством «Ощадбанк» було списано з поточного рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» зі спеціальним режимом використання як учасника ринку електричної енергії № НОМЕР_4 ( НОМЕР_3) грошові кошти у розмірі 4 422 653,56 грн. на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в рахунок погашення перед останнім заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» за договором № 0686-01024 від 29.05.2019 про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 по справі № 910/14597/20 встановлено:

- факт визнання Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» (у період перебування на посаді керівника товариства ОСОБА_4) заявленої Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» заборгованості у справі № 910/14597/20, яку складають небаланси та інші нарахування згідно Договору за весь період участі Товариства на ринку електричної енергії до дати розірвання Договору;

- факт часткового погашення Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» у період, коли повноваження керівника банкрута виконував ОСОБА_1 , перед кредитором заборгованості за договором № 0686-01024 від 29.05.2019 про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку в розмірі 4 422 653,56 грн.

На переконання суду, вказані обставини спростовують твердження ліквідатора арбітражного керуючого Опришка О.З. щодо невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» своїх зобов`язань перед контрагентами у період, коли повноваження керівника банкрута фактично виконував ОСОБА_1 .

Суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому рахунку і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 у справі № 911/2548/18).

Так, у додатках до клопотання арбітражного керуючого Опришка О.З. від 26.10.2021 про долучення до матеріалів справи документів міститься фінансова звітність малого підприємства (Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія») станом на 31.03.2020, підписана ОСОБА_1, яка була подана до контролюючого органу 28.04.2020.

Вказаний документ спростовує твердження ліквідатора щодо неподання Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» протягом 2020 року фінансової звітності.

Також, у висновку № 06-10/21 від 06.10.2021 арбітражного керуючого Опришка О.З., складеному за результатами проведення аналізу фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», зазначено у тому числі про те, що з квітня 2020 року по 18.01.2021 року обов`язки директора боржника виконував т.в.о. директора товариства ОСОБА_1., який уклав цілий ряд завідомо невигідних для підприємства договорів та провів необґрунтовані виплату грошових коштів та передачу третім особам майна, що фактично призвело до стійкої неплатоспроможності боржника та припинення його господарської діяльності.

Однак, матеріали справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» № 910/10167/21, а також матеріали даної справи за заявою ліквідатора арбітражного керуючого Опришка О.З. про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на учасників банкрута не містять доказів на підтвердження вищезазначеного висновку.

Судом враховано обставини, які були встановлені рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 15.09.2021 по справі № 284/979/20, а також той факт, що заборгованість (1 320 000,00 грн. безпідставно перерахованих боржником на користь третьої особи коштів) була стягнута вказаним судовим рішенням на користь банкрута.

Крім того, судом досліджено долучені до заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Рітейл» та ОСОБА_7 документи та встановлено, що 02.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» та ОСОБА_7 підписано додаткову угоду № 2 до Договору № 13/1-11/19 про надання поворотної фінансової допомоги від 13.11.2019, а також між Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Універсал Рітейл» - додаткову угоду до Договору № 03/1-01/20 про надання поворотної фінансової допомоги. При цьому, підписантом указаних додаткових угод збоку Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» був ОСОБА_4 .

Зазначені обставини не дають можливості суду чітко встановити періоди у 2020 році, коли саме і хто саме виконував повноваження керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», Фролов М.О. або ж ОСОБА_1.

Додаткового зазначений висновок суду підтверджується обставинами, встановленими Господарським судом міста Києва від 07.12.2020 по справі № 910/8164/20 за позовом приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша електрична компанія" про стягнення 6 344 603,46 грн., а саме: відомості, зазначені в актах за січень 2020 (за підписом ОСОБА_1 ), за лютий 2020 (не підписаний відповідачем) та за березень 2020 (підписаний ОСОБА_4 ) додатково підтверджені актом звірки за І квартал 2020 за підписом ОСОБА_4 .

Також, ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2021 по справі № 910/10167/21, яка набрала законної сили 27.09.2021 та не була оскаржена, за результатом розгляду у попередньому засіданні заяв із грошовими вимогами до боржника були встановлені наступні обставини.

Рішенням Харківського міжобласного третейського суду (постійно діючого) при Асоціації "Міжрегіональний юридичний союз" від 08.05.2020 у справі № 1/04/2020 позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ТОВ "Перша електрична компанія" заборгованість за договором № 13/1-11/19 про надання поворотної фінансової допомоги від 13.11.2019 заборгованість у розмірі 14 200 000,00 грн., штраф у розмірі 28 400 000,00 грн., три відсотки річних за період з 01.02.2020 по 05.04.2020 у розмірі 75 655,74 грн. та судові витрати, пов`язані з вирішенням спору третейським судом, які складаються з третейського збору у розмірі 168 026,97 грн., загалом 42 843 682,71 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.06.2020 у справі № 1/04/2020 заяву ОСОБА_7 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Харківського міжобласного третейського суду (постійно діючого) при Асоціації "Міжрегіональний юридичний союз" від 08.05.2020 задоволено.

Листом від 11.06.2021 № 3155 приватний виконавець Фесик М.О. повідомив, що залишок заборгованості ТОВ "Перша електрична компанія" за виконавчим листом № 1/04/2020 від 15.06.2020 становить 6 327 347,40 грн.

Наведені обставини, на переконання суду, свідчать про те, що після призначення з 15.01.2020 тимчасово виконуючим обов`язки директора банкрута ОСОБА_1 . Протоколом № 13 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» від 09.01.2020 (який було визнано недійсним у вказаній частині рішенням Господарського суду міста Києва від 30.07.2020 по справі № 910/5632/20) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» щонайменше були грошові кошти у розмірі 36 516 335,31 грн., за рахунок яких була частково погашена заборгованість перед ОСОБА_7 за рішенням Харківського міжобласного третейського суду (постійно діючого) при Асоціації "Міжрегіональний юридичний союз" від 08.05.2020 у справі № 1/04/2020 (виконавчим листом № 1/04/2020 від 15.06.2020).

По-третє, щодо доводів ліквідатора стосовно того, що діяльність ОСОБА_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язки директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» призвела до припинення звичної господарської діяльності товариства та тяжкого фінансового становища банкрута.

Суд зазначає, що ліквідатором не наведено будь-яких доказів впливу дій/бездіяльності ОСОБА_1 на неплатоспроможність Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія», що полягає у неможливості погашення боржником кредиторської заборгованості у розмірі 50 936 132,88 грн., розмір якої було визнано господарським судом у справі про банкрутство № 910/10167/21. Вищеописаними обставинами справи підтверджується виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» своїх зобов`язань перед контрагентами у період, коли повноваження керівника товариства виконував ОСОБА_1 , а саме: перед Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» за укладеними договорами, а також перед ОСОБА_7 за Рішенням Харківського міжобласного третейського суду (постійно діючого) при Асоціації "Міжрегіональний юридичний союз" від 08.05.2020 у справі № 1/04/2020.

Також, суд критично ставиться до визначеного позивачем суб`єктного складу сторін у даній справі. За текстом заяви про покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» ліквідатором указано про неправомірні дії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . При цьому, будь-яких доказів існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю вказаних осіб та доведенням до банкрутства Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» заявником до матеріалів справи долучено не було. Більше того, ОСОБА_3 взагалі не зазначено відповідачем за поданою ліквідатором заявою.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("Benderskiy v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Таким чином, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд прийшов до висновку, що ліквідатором не доведено належними та допустимими доказами існування причинно-наслідкового зв`язку між діями/бездіяльністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і доведенням Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша електрична компанія» до банкрутства.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає, що заява ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності на особу винну у доведенні до банкрутства боржника судовим збором не оплачується, оскільки таку оплату не передбачено Законом України "Про судовий збір" (правова позиція Верховного Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 20.10.2022 по справі № 911/3554/17 (911/401/21)). Витрати на професійну правничу допомогу відповідачами у даній справі не заявлялися.

Керуючись ст.ст. 59, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17.03.2025

Суддя Д.В. Мандичев