РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/1060/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Кузьменко Т.О., за участю секретаря судового засідання Заєць І.М., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Чернігівської обласної прокуратури (), вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000)

в інтересах держави в особі

позивача: Чернігівської обласної ради (), проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000;

до відповідача: Сосницької селищної ради (код 04412656), вул. Грушевського, 15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Сосницьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Сосницярайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради (вул. Промислова, 3, смт. Сосниця, Корюківського району, Чернігівської області, 16100; ).

про витребування з незаконного володіння земельної ділянки

за участі представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: Дубін В.І.;

прокурор: Лепська Н.П..

Суть спору. Позиції учасників справи, їх заяви і клопотання та процесуальні дії суду щодо розгляду справи.

До Господарського суду Чернігівської області через систему "Електронний суд" 13.11.2024 року надійшла позовна заява Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Чернігівської обласної ради до Сосницької селищної ради, у якій прокурор просить суд:

1) витребувати з незаконного володіння Сосницької селищної ради на користь держави в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0697, площею 11,987 га, що розташована на території Сосницької селищної ради;

2) стягнути з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури понесені судові витрати;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в порушення вимог чинного законодавства, в чинності набуття права користування земельною ділянкою, остання неправомірно вибула із володіння держави та землекористувача.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 18.11.2024 позовну заяву прокурора прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено о участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Сосницьке районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство "Сосницярайагролісгосп" комунального підприємства "Чернігівоблагроліс" Чернігівської обласної ради, підготовче засідання призначено на 17.12.2024, встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.

Прокурору, позивачу, відповідачу та третій особі ухвала суду від 18.11.2024 була доставлена до їх електронних кабінетів в ЄСІТС 18.11.2024 о 20:30, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

В розумінні статті 242 ГПК України сторони належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, про встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив, пояснень, заперечень.

Відповідачем 28.11.204 року через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. Так, відповідач відповідно до відзиву просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог про витребування з незаконного володіння Сосницької селищної ради на користь держави в особі Чернігівської обласної ради земельну ділянку та просить суд розглядати справу за відсутності їх представника. Судом прийнято та долучено до матеріалів справи вказані докази.

Крім того, відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати позовну давність у справі.

Від третьої особи 26.11.2024 засобами поштового зв`язку надійшли пояснення, в яких позовні вимоги прокурора підтримує та просить суд задовольнити позов.

02.12.2024 від Чернігівської обласної прокуратури через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив на позов. Судом прийнято та долучено до матеріалів справи.

03.12.2024 від позивача надійшла заява, відповідно до якої він підтримує позовні вимоги прокурора та просить повернути з незаконного володіння Сосницької селищної ради на користь Чернігівської обласної ради земельну ділянку площею 11,987 га.

Крім того, 06.12.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від позивача, що фактично є відповіддю на відзив відповідача. Так, Чернігівська обласна рада заперечує щодо доводів відповідача щодо пропущення строку позовної давності, оскільки початок перебігу строку позовної давності є день, коли позивач та прокурор дізналися про порушення права, то встановлений у ч.1 статті 257 Цивільного кодексу трьох річний загальний строк позовної давності для подання позовної заяви не порушений.

Судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи вказані документи.

16.12.2024 відповідачем через підсистему «Електронний суд» подано заяву про застосування строку позовної давності, яку судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

19.12.2024 року Чернігівською обласною прокуратурою подано заперечення на заяву відповідача про застосування строку позовної давності.

Судом прийнято та долучено документи до матеріалів справи.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У підготовчому засіданні 17.12.2024 суд постановив протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.01.2025.

16.01.2025 суд постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого засідання на 30 днів та про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті на 04.02.2025 на 11:00 год.

04.02.2025 в судовому засідання з розгляду спору по суті оголошувалась перерва до 27.02.2025 року.

Відповідно до наказу голови суду № 24 від 18.02.2024 суддя Кузьменко Т.О. у період з 24.02.2025 по 28.02.2025 прийматиме участь у заходах з підвищення кваліфікації суддів місцевих господарських судів.

У зв`язку з цим судове засідання, призначене на 27 лютого 2025 року на 10 год. 00 хв., не відбудеться.

Ухвалою суду від 19.02.2025 повідомлено сторін про те, що судове засідання по справі відбудеться 05.03.2025 року о 09:30 год.

Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок про доставку електронного листа сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в суді.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, зважаючи на забезпечену можливість реалізації сторонами своїх процесуальних прав сторони у господарському процесі, у тому числі права на судових захист, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі частини 9 статті 165, частини 2 статті 178 ГПК України.

Будь-яких інших заяв та клопотань від сторін не надходило.

05.03.202 на підставі статті 240 ГПК України судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 19.02.2016, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яку планувалося виставити на земельні торги. Проект землеустрою затверджено наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 17.05.2016.

Проект землеустрою розроблено на замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області.

У подальшому, у відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 №34-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області передано Сосницькій селищній раді у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 5030,0208 га, які розташовані за межами населених пунктів на території вказаної селищної ради.

Між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та Сосницькою селищною радою підписано акт приймання - передачі земель сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність та зазначено, що цей акт разом із наказом є підставою для державної реєстрації права комунальної власності Сосницької селищної ради на земельні ділянки.

Згідно з додатком до акту Сосницькій селищній раді передано 520 земельних ділянок, зокрема, і земельну ділянку під порядковим номером 467, кадастровий номер якої :06:000:0697, площею 11,987 га, що розташована на території колишньої Хлоп`яницької сільської ради Сосницького району.

На підставі вищевказаних документів Сосницькою селищною радою у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку :06:000:0697.

Так, на підставі наказів ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області земельну ділянку лісового фонду комунальної власності площею 11,987 га, що перебувала в управлінні та розпорядженні Чернігівської обласної ради, сформовано як сільськогосподарські угіддя та передано до комунальної власності.

Земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0697 повністю накладається на 14 квартал земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні Сосницького районного ДСАП «Сосницярайагролісогосп» Чернігівського обласного КП «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради.

Наказом КП «Чернігівоблагроліс» від 27.12.2000 №16 створено Сосницьке районне ДАСП «Сосницярайагролісогосп», якому доручено підготувати матеріали до обласної ради щодо передачі підприємству в постійне користування земель лісового фонду.

Згідно з рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» земельні ділянки лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств надано в постійне користування підприємствам для ведення лісового господарства.

Відповідно до вказаного рішення ДАСП «Сосницярайагролісогосп» на території Сосницького району надано в постійне користування 10690,6 га земель лісового фонду, в які увійшла спірна земельна ділянка.

У 2002 році на підставі рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 на замовлення ДП «Сосницярайагролісгосп» ДП «Чернігівський регіональний центр державного земельного кадастру» розроблено технічну документацію по виготовленню державного акту на право постійного користування землею на території Хлоп`яницької сільської ради Сосницького району.

Згідно з державним актом на право постійного користування від 15.08.2002 І-ЧН №002349 в постійне користування ДП «Сосницярайагролісгосп» передано 2821,5 га земель на території Хлоп`яницької сільської ради, будь-які зміни в землекористування не вносилися. Земельні ділянки передано в постійне користування для ведення лісового господарства.

У 2015 році Київською лісовпорядною експедицією виготовлено Проект організації та розвитку лісового господарства ДП «Сосницярайагролісогосп», згідно якого установлено, що спірна земельна ділянка, повністю накладається на 14 квартал земель лісового фонду ДАСП «Сосницярайагролісогосп».

За інформацією ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.2024 з доданим фрагментом накладки підтверджується накладення спірної земельної ділянки на землі лісового фонду (14 квартал).

Українське Державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання «Укрдержліспроект» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Таким чином інформація, надана ВО «Укрдержліспроект» щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі ДП «Сосницярайагролісгосп» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти, є належним підтвердженням вказаних обставин, оскільки надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Спірна земельна ділянка сформована та зареєстрована в ДЗК як землі сільськогосподарського призначення у 2016 році, що підтверджує факт зміни ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області цільового призначення земель лісового фонду та безпідставне їх віднесення до земель сільськогосподарського призначення.

Вказане підтверджується листом Чернігівської обласної ради від 18.09.2024, згідно з яким облрадою не приймалися рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, рішення про передачу в користування земель іншим суб`єктам господарювання чи органам місцевого самоврядування не приймалися.

Таким чином, зважаючи на те, що розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ДП «Сосницярайагролісогосп» не віднесено до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, включення земельної ділянки лісогосподарського призначення до складу земель сільськогосподарського призначення, з порушенням вимог ст.ст. 20, 21, 122 та 149 Земельного кодексу України є фактично незаконною зміною цільового призначення земельної ділянки лісогосподарського призначення і її незаконним вилученням у комунального лісового господарства.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради з метою необхідності використання земель за їх цільовим призначенням.

Крім того, порушення інтересів держави в даному випадку обґрунтовується тим, що землі лісового фонду, внаслідок незаконно проведеної інвентаризації (в частині включення вказаного лісового масиву до земель сільськогосподарського призначення) лісогосподарських земель під виглядом сільськогосподарських, земельна ділянка лісового фонду, з порушенням порядку встановленого законом, вибула з управління Чернігівської обласної ради та постійного користування ДП «Сосницярайагролісгосп», який, в свою чергу, не може забезпечувати її охорону та належне обслуговування.

Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради.

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

За частиною 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: в чому полягає порушення інтересів держави (1); необхідність їх захисту (2); визначені законом підстави для звернення до суду прокурора (3); а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах (4).

За статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказаною нормою гарантований захист права на мирне володіння майном тільки тій особі, яка законним шляхом набула його у власність, у зв`язку з чим для оцінки додержання справедливого балансу в питаннях позбавлення особи майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність.

Відтак виправданість втручання в право власності особи напряму корелюється із законністю набуття нею майна, поведінкою під час його придбання та наявності суспільного інтересу, з метою задоволення якого здійснюється втручання держави.

При цьому, Європейський суд з прав людини також дотримується позиції, що в демократичному суспільстві право на справедливий суд є основою правової держави, а гарантіями справедливого судочинства є доступ до суду (справи Delcourtv.Belgium, Belletv.France). Ураховуючи вказаний принцип, суди не повинні обмежувати право держави на доступ до суду.

У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення в справах Спорронг і Льоннрот проти Швеції від 23.09.1982, Новоселецький проти України від 11.03.2003, Федоренко проти України від 01.06.2006).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення в справах Хендісайд проти Сполученого Королівства від 07.12.1976, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.01.1986).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні в справі Трегубенко проти України від 02.11.2004 категорично ствердив: правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям із державної чи комунальної власності майна, становлять суспільний, публічний інтерес.

Відповідно до п. а статті 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями, що знаходяться в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

У даній справі прокурор подав позов в особі Чернігівської обласної ради, яка неналежно виконує повноваження щодо захисту порушеного права власності територіальної громади сіл, селищ, міст Чернігівської області на спірну земельну ділянку, що належить до земель лісогосподарського призначення, та є об`єктом підвищеного захисту зі сторони держави, зі спеціальним режимом її використання.

Реєстрація Сосницькою селищною радою права власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення, що перебуває в постійному користуванні комунального спеціалізованого підприємства Чернігівської обласної ради та відповідно в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, з порушенням норм земельного законодавства, за відсутності належних правових підстав, створює передумови використання даної ділянки всупереч її цільового призначення та порушує інтереси держави в особі власника - Чернігівської обласної ради.

Чернігівська обласна рада була обізнана з фактом порушення речового права, про що свідчить лист Ради від 14.10.2024 № 01-05/878, на запит прокурора, проте належних заходів на усунення виявлених порушень самостійно не вчинила. Повідомила, що не заперечує щодо представництва прокуратурою інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в суді для витребування з комунальної власності Сосницької селищної ради спірної ділянки, її власнику Чернігівській обласній раді.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Сосницької селищної ради про витребування з незаконного володіння земельної ділянки (повідомлення а.с.45).

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Чернігівської обласної ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Нормативно-правове обґрунтування та оцінка аргументів.

Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Статтею 1 Лісового кодексу України (далі ЛК України) визначено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до статті 6 ЛК України (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) всі ліси в Україні є власністю держави. Від імені держави лісами розпоряджається Верховна Рада України, яка делегує відповідним Радам народних депутатів свої повноваження щодо розпорядження лісами, визначеними цим Кодексом та іншими актами законодавства. Ради народних депутатів у межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду в постійне користування або вилучають їх у порядку, визначеному Земельним та цим кодексами.

За частиною 1 статті 4 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) від 18.12.1990 № 561-XII (в редакції, чинній станом на 27.03.2001) у державній власності перебувають усі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають, зокрема, обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають у загальнодержавній власності.

Згідно з п. 1 частини 1 статті 12 та п. 1 частини 1 статті 13 ЛК України (в редакціях, чинних станом на 27.03.2001) до відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування в порядку, встановленому статтею 19 цього Кодексу, за частиною 4 якої обласні Ради народних депутатів повноважні надавати в користування земельні ділянки із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд; та в усіх інших випадках, крім передбачених частинами 1 - 3 і 5 цієї статті.

До відання обласних Рад народних депутатів у галузі регулювання лісових відносин на їх території належить, зокрема, надання земельних ділянок лісового фонду за межами населених пунктів у постійне користування та припинення права користування ними.

Отже на момент прийняття рішення до повноважень Чернігівської обласної ради належали питання надання земельних ділянок із усіх категорій земель, у тому числі лісогосподарського призначення.

За статтею 5 ЛК України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Виходячи з приписів частин 1, 2 статті 9 ЛК України (в редакції чинній на момент прийняття Чернігівською обласною радою рішення від 27.03.2001) користування земельними ділянками лісового фонду може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земельні ділянки лісового фонду надаються спеціалізованим лісогосподарським підприємствам, іншим підприємствам, установам, організаціям, в яких створені спеціалізовані підрозділи (далі - постійні лісокористувачі), для ведення лісового господарства, а також для спеціального використання лісових ресурсів, потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 21 частини 1 статті 43 Закону України Про місцеве самоврядування від 21.05.1997 № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено судом, на підставі рішення Чернігівської обласної ради (15 сесія 23 скликання) від 27.03.2001, прийнятого в межах повноважень ради, ДАСП «Сосницярайагролісгосп» (лісокористувач, засновником якого є комунальне підприємство Чернігівоблагроліс Чернігівської обласної ради, ) надані в постійне користування для ведення лісового господарства землі лісового фонду загальною площею 10690,6 га земель лісового фонду, до складу яких увійшла спірна земельна ділянка (територія Хлоп`яницької сільської ради Сосницького району, лісовий квартал 14, площею 11,987 га).

Згідно з п. 2 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державний земельний кадастр від 07.07.2011 № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Відповідно до п. 5 розділу VIII Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 01.01.2027, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності ЗК України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Отже, при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п. 5 розділу VIII Прикінцеві положення Лісового кодексу України (що були чинні на момент виникнення спірних відносин), якими визначено, що до одержання в установленому порядку лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (правові позиції Верховного Суду у постанові від 13.06.2018 № 278/1735/15-ц., постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 23.10.2019 у справі № 488/402/16-ц).

ДАСП Сосницярайагролісгосп виготовлено лісовпорядну документацію, яка на сьогодні є підставою права постійного користування вказаним підприємством наданими обласною радою у 2001 році земельними ділянками.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.11.2019 у справі № 823/1984/16 право постійного користування землею, яке виникло до набрання чинності ЗК України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, продовжує зберігатись надалі, в той час як відсутність у підприємств актів про право постійного користування не є достатньою підставою для позбавлення права землекористування. Державний акт про право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності в нього такого державного акту.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень від 01.07.2004 № 1952-IV, визнаються державою.

З урахуванням наведеного, відсутність у ДАСП Сосницярайагролісгосп акту на право постійного користування спірною земельною ділянкою, за наявності чинного рішення Чернігівської обласної ради (15 сесії 23 скликання) від 27.03.2001 б/н Про надання в постійне користування земель лісового фонду, прийнятого в межах повноважень Ради, не спростовує наявність у лісокористувача речового права (права постійного користування) на цю ділянку.

Відповідно до ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби.

Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Відповідно до п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності від 06.09.2012 № 5245-VІ, з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013), землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються земельні ділянки:

а) на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади;

які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" п. 4 цього розділу.

Пунктом 7 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 5245-VІ визначено, що з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Виходячи з положень Закону № 5245-VІ, починаючи з 01.01.2013, спірна земельна ділянка лісогосподарського призначення знаходилась у спільній власності територіальних громад сіл, селищ і міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради та перебувала в постійному користуванні ДАСП Сосницярайагролісгосп.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 43 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до виключних повноважень обласних рад належить вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Частиною другою пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні та обласні ради або уповноважені ними органи.

Таким чином, обласні ради здійснюють функції власника майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, у тому числі землею.

Отже, земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні ДАСП Сосницярайагролісгосп належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, управління якою здійснює Чернігівська обласна рада.

Розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області віднесено до повноважень обласної ради (п. а ст. 8 ЗК України).

За інформацією Чернігівської обласної ради, наданої листом № 02-03/793 від 18.09.2024, жодних рішень про передачу земель лісогосподарського призначення, переданих рішенням у постійне користування ДП Сосницярайагролісгосп іншим суб`єктам, обласна рада не приймала. Також не приймались радою рішень про припинення права постійного користування на земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебували у постійному користуванні ДП Сосницярайагролісгосп (добровільна відмова, вилучення тощо).

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, який набрав чинності 27.05.2021, розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, за приписами якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім певної категорії земель, в число яких увійшли землі лісогосподарського призначення (підпункт в пункту 24 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України).

Прокурор стверджує про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:0697 площею 11,987 га повністю накладається на земельну ділянку квар-талу 14 ДАСП «Сосницярайагролісгосп» Чернігівської області, в доказ чого надає лист № 02/1052-24 від 27.09.2024 Українського Державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання Укрдержліспроект та фрагмент ортофотоплану з нанесеними межами кварталу 14 ДАСП Сосницярайагролісгосп та меж земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0697, які дійсно свідчать про розташування земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:0697 у межах вищевказаного кварталу.

Відповідно до Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 № 848, державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведеться з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, раціонального використання лісового фонду, відтворення лісів, здійснення систематичного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді. Державний облік лісів і державний лісовий кадастр ведеться державними органами лісового господарства за єдиною для усіх лісів системою за рахунок державного бюджету. Держав-ний лісовий кадастр включає систему відомостей про правовий режим лісового фонду, роз-поділ його між користувачами, поділ лісів за групами та віднесення їх до категорій захисності, інші дані, що характеризують кількісний, якісний стан та економічну оцінку лісового фонду.

Українське державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання (ВО Укрдержліспроект) засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО Укрдержліспроект, окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Таким чином інформація, надана ВО Укрдержліспроект щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення на квартал 14 ДАСП «Сосницярайагролісгосп» Чернігівської області є належним та допустимим доказом в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, оскільки стосується предмета доказування та надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 362/6014/16-ц).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка протиправно вибула з спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області в особі Чернігівської обласної ради .

Крім того, суд зазначає, що земельна ділянка площею 11,987 га, надана у постійне користування відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії І-ЧН № 003349 ДП «Сосницярайагролісгосп», з постійного користування останнього у встановленому Земельним кодексом України порядком не вилучались, а отже Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області (наказ від 09.12.2020 № 34-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність) без вилучення зазначеної земельної ділянки з державного лісового фонду, було змінено її цільове призначення на землі сільськогосподарського призначення, що у подальшому призвело до незаконного оформлення права власності на них та свідчить про перевищення останнім наданих йому законом повноважень.

Оскільки розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні державного лісового господарства, не віднесено до повноважень Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області, то включення спірних земельних ділянок до складу земель сільськогосподарського призначення з порушенням вимог статей 20, 21, 122, 149 Земельного кодексу України є фактично зміною цільового призначення земель державної власності лісогосподарського призначення та їх незаконним вилученням у держави.

Отже, суд доходить висновку, що державна реєстрація права власності Сосницької селищної ради Сосницького району Чернігівської області на вказану земельну ділянку проведена за відсутності на те правових підстав.

Контроль за використанням земельних ділянок лісогосподарського призначення згідно з їх цільовим призначенням є важливим, враховуючи, зокрема, обмеженість кількості земель цієї? категорії?, їхнє значення для держави, а також суспільну зацікавленість у попередженні незаконних рубок, пошкоджень, ослаблення, іншого шкідливого впливу на лісовий? фонд, у попередженні вичерпання, виснаження лісових ресурсів, у захисті від знищення їх тварин-ного і рослинного світу. Такий інтерес є як загальнодержавним, так і локальним інтересом членів відповідної територіальної? громади, що виражається у підвищеній? увазі до збереження безпечного довкілля, у непогіршенні екологічної? ситуації.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина 1 статті 15 ЦК України).

За змістом ст. 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати належне йому майно і у добросовісного користувача.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

У п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц) сформульовані такі висновки: "…Велика Палата Верховного Суду підтверджує свій висновок про те, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 Цивільного кодексу України є ефективним способом захисту права власності".

Вказану правову позицію підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.01.2023 року у справі № 488/2807/17.

Отже, належним та ефективним способом захисту у зв`язку з протиправним вибуттям земельної ділянки лісового фонду з володіння держави є віндикаційний позов про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Враховуючи викладене вище, вимоги прокурора про витребування земельної ділянки площею 11,987 га з кадастровим номером :06:000:0697 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Для внесення такого запису на підставі зазначеного рішення суду окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем не потрібно. Подібні висновки викладені також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 257 цього Кодексу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом статей 256, 261 Цивільного кодексу України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів статті 257 цього Кодексу встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому і в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він (прокурор) довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жоден орган.

Аналогічні за змістом висновки щодо застосування положень статті 261 Цивільного кодексу України викладено в постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 405/4999/15-ц, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 268 Цивільного кодексу України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У частині 2 статті 268 Цивільного кодексу України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Проте серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги про витребування майна.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність щодо відповідних вимог. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 391/1217/14-ц.

За усталеними висновками Верховного Суду для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатися про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19, Верховного Суду від 24.11.2021 у справі № 910/248/20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Водночас у постанові від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на принцип непорушності права володіння майном початок перебігу позовної давності обчислюється з моменту, коли майно вибуло з власності власника.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а не від дня, коли власник майна, яке перебуває у володінні іншої особи, дізнався чи міг дізнатися про кожного нового набувача цього майна.

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Так, судом встановлено, що за відповідачем право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано 31.03.2021.

Відтак, суд доходить висновку, що Чернігівська обласна рада з 31.03.2021 могла довідатись про вибуття земельної ділянки з її власності та, відповідно, про порушення прав останньої.

Отже, з урахуванням встановлених ст. 257 ЦК України строків, прокурор мав право звернутися до суду за захистом порушених прав Чернігівської обласної ради до 31.03.2024.

Позов прокурором подано 13.11.2024.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями), прийнятої відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 383 строк дії карантину продовжено до 30.06.2023.

При цьому, 02.04.2020 набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-ІХ, згідно з яким розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У п. 12 розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України в редакції Закону № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.

Враховуючи норми права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілі, з метою яких ці норми впроваджені, п. 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, підлягає застосуванню з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Разом з тим, постановою КМУ № 651 від 27.06.2023 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Але, суд зауважує, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, термін якого неодноразово продовжено відповідними указами Президента України.

Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, якщо на спір поширюється правила позовної давності, передбачені статтями 257-259 Цивільного кодексу України (в т.ч. і правило про загальну позовну давність), особа може звернутися за їх захистом як під час так і після закінчення дії воєнного стану. Продовження строку позовної давності гарантується законом.

Отже, з огляду на приписи статей 256, 257, пункту 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та встановлені судом обставини, строк позовної давності не сплив.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду у справі № 990/115/22 не приймаються судом, оскільки процесуальні строки у судових провадженнях є нерелевантними до спірних правовідносин цієї справи, адже позовна давність не є інститутом процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного суд доходить висновку, що заява відповідача ро застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи з викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах Трофимчук проти України, Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясуванні усіх питань, винесених на його розгляд.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на задоволення вимог прокурора у повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Витребувати з незаконного володіння Сосницької селищної ради (, вул. Грушевського,15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100) на користь Чернігівської обласної ради (, проспект Миру, 43, м. Чернігів, 14000) земельну ділянку з кадастровим номером :06:000:0697, площею 11,987 га, що розташована на території Сосницької селищної ради.

3. Стягнути з Сосницької селищної ради (, вул. Грушевського,15, смт. Сосниця, Корюківський район, Чернігівська область, 16100) на користь Чернігівської обласної прокуратури (вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000, ) судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення Господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно зі статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України подається безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано 17.03.2025.

Суддя Т.О.Кузьменко