ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Справа № 915/1896/23

м.Миколаїв

Суддя Господарського суду Миколаївської області Мавродієвої М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»,

до відповідача: Виконавчий комітет Миколаївської міської ради,

про: стягнення 33406,39 грн,-

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство Миколаївська теплоелектроцентраль звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради грошові кошти у загальній сумі 33406,39 грн, з яких: 31716,78 грн - основний борг за надані у листопаді, грудні 2022 року послуги з постачання теплової енергії до нежитлових приміщень площею 382,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11/5; 394,80 грн - інфляційні втрати, 722,76 грн - 3% річних, 572,05 грн - пеня.

Ухвалою суду від 25.12.2023 (суддя Алексєєв А.П.) позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на наступне:

- позивачем не надано належних доказів в підтвердження обставин з постачання теплової енергії та отримання її споживачем;

- твердження позивача про перебування нежитлових приміщень за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11/5, що знаходяться на першому поверсі та у підвалі в складі житлового будинку просп.Центральний, 11, не є підтвердженням того, що вони мають єдину систему опалення;

- оскільки Миколаївська міська територіальна громада перебуває у зоні можливості виникнення бойових дій, стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних у період воєнного стану є порушенням приписів постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022.

Відповідачем не подавалось до суду заперечень проти розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В зв`язку із відпусткою головуючого у даній справі судді Алексєєва А.П. по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №94 від 19.07.2024 проведено повторний автоматизований розподіл даної справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024, - дану справу призначено до розгляду головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою від 26.07.2024 суддею Мавродієвою М.В. справу прийняти до свого провадження. Розгляд справи почато спочатку. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд здійснив розгляд справи у розумний строк, тривалість якого пов`язана з перевантаженням судової системи, що, в свою чергу, викликано певними надзвичайними ситуаціями.

Так, з початку військової агресії російської федерації проти України активні бойові дії ведуться на території Миколаївської області та міста Миколаєва. Зважаючи на воєнний стан в Україні, тривалі повітряні тривоги і планові, аварійні та екстрені відключення електроенергії по місту Миколаєву, Господарський суд Миколаївської області, працюючи з обмеженнями у здійсненні правосуддя, не мав об`єктивної можливості для повноцінного розгляду справи №915/1806/23, в межах строку передбаченого Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно, справа розглянута судом в розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, забезпечення можливості реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав та вирішення справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

У відповідності з метою і предметом діяльності (встановлених в статуті товариства) ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м.Миколаєва.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нежитлові приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 328,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11/5; належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

З технічного паспорту КП «ММБТІ» вбачається, що вказані нежитлові приміщення знаходяться на першому поверсі та в підвалі багатоквартирного житлового будинку №11 по просп.Центральному в м.Миколаєві.

За актом приймання-передачі комунального майна 21.10.2022 відповідач прийняв у користування комунальне майно - нежитлові приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 328,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11/5.

Рішенням Миколаївської міської ради №626 від 09.11.2022 почато опалювальний період 2022 2023 років у житловому фонді та інших об`єктах м.Миколаєва, який закінчено рішенням Миколаївської міської ради №176 від 24.03.2023.

Оскільки опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно об`єднує усі приміщення в житловому будинку, однак, зважаючи на те, що приміщення відповідача не обладнані окремим тепловим вводом, позивач не мав технічної можливості провести окреме відключення приміщень відповідача від джерела теплової енергії, оскільки це спричинило б порушення теплового балансу усього житлового будинку в цілому та порушення прав та інтересів мешканців цього будинку, можливості відключення окремих приміщень в житловому будинку немає.

У листопаді, грудні 2022 року позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11; що підтверджується нарядом на підключення будинку до централізованої системи опалення від 12.11.2022, та відомостями споживання теплової енергії за такий період.

Позивач розрахував, що відповідачем у листопаді, грудні 2022 року було спожито теплової енергії поставленої до вказаних нежитлових приміщень на суму 31716,78 грн.

Нарахування відповідачу сум оплат за спожиту теплову енергію здійснювалось за тарифами, встановленими рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №124 від 09.02.2022 та наказом ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» №473 від 22.09.2021.

20.10.2023 позивач звернувся до відповідача з претензією №1228-Ю від 18.10.2023, в якій вимагав погасити заборгованість за спожиту у листопаді, грудні 2022 року та вересні 2023 року теплову енергію, додавши до такої претензії акти надання послуг та рахунки для оплати.

Станом на дату подання позову та розгляду справи суду не подано доказів оплати відповідачем грошових коштів за спожиту у листопаді, грудні 2022 року теплову енергію.

Ухилення відповідача від проведення оплати за фактично отриману теплову енергію і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.2 ст.275 ГК України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.1 Закону України Про теплопостачання у цьому Законі основні терміни вживаються в такому значенні:

- балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами;

- споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч.4 ст.19 Закону України Про теплопостачання теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.24 Закону України Про теплопостачання основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до пп.9 п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007 споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до п.4 таких Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Відповідно до п.14 Правил споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання.

Таким чином, законодавством України передбачено, що постачання теплової енергії здійснюється за договором купівлі-продажу, обов`язок із своєчасного укладення якого покладено саме на споживача теплової енергії.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Тобто, відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц (провадження №61-11107св18) та від 13.11.2019 у справі №686/14833/15-ц (провадження №61-26205св18).

Відсутність договору про постачання теплової енергії при підтвердженні факту її постачання обставинами справи не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.

Так, позов про стягнення вартості теплової енергії підлягає задоволенню, якщо підтверджено, що між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №922/2790/17 та постанові від 21.05.2019 у справі №922/4239/16.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини щодо постачання теплової енергії у нежитлові приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 328,8 кв.м за адресою: м.Миколаїв, просп.Центральний, 11/5; які належать на праві комунальної власності територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради та 21.10.2022 передані відповідачу у користування.

Факт теплопостачання підтверджено нарядом на підключення будинку до теплових мереж на початку опалювального сезону та відомостями споживання теплової енергії.

У листопаді, грудні 2022 року позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 31716,78 грн.

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів оплати заборгованості в розмірі 31716,78 грн, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога про стягнення боргу за спожиту теплову енергію в сумі 31716,78 грн є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач направив відповідачу акти надання послуг та рахунки для оплати спожитої у листопаді, грудні 2022 року теплової енергії лише 20.10.2023 разом з претензією №1228-Ю від 18.10.2023, в якій позивач вимагав погасити заборгованість за спожиту у листопаді, грудні 2022 року та вересні 2023 року теплову енергію.

Вказану претензію, суд розцінює як вимогу направлену в порядку ч.2 ст.530 ЦК України, оскільки у спірний період між сторонами не було укладено договору постачання теплової енергії.

Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, відповідач мав сплатити 31716,78 грн за спожиту у листопаді, грудні 2022 року теплову енергію у строк до 27.10.2023 включно.

При цьому, позивачем на суму основного боргу нарахування інфляційних втрат здійснено за період з лютого по вересень 2023 року, 3% річних здійснено за період з 03.01.2023 по 26.10.2023, пені здійснено за період з 02.01.2023 по 31.07.2023, тобто такі нарахування здійснено на суму заборгованості, строк оплати якої на дату складання вказаних розрахунків ще не настав.

До того ж, судом прийнято до уваги, що нарахування пені позивачем здійснено на підставі п.45 договору №4919 про надання послуги з постачання теплової енергії, який з відповідачем укладено лише 01.06.2023. Дія такого договору не розповсюджується на спірні правовідносини, які виникли до його укладення.

За такого, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимог у частині стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54027, м.Миколаїв, вул.Адміральська, буд.20; ідент.код 04056612) на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м.Миколаїв, вулиця Каботажний спуск, буд.18; ідент.код 30083966) 31716,78 грн основного боргу та 2548,25 грн судового збору.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.В.Мавродієва