УХВАЛА

17 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/2234/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенко І. С. - головуючий, Берднік І. С., Зуєв В. А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 (у складі колегії суддів: Галушко Н .А. (головуюча), Желіка М. Б., Орищин Г. В.) і рішення Господарського суд Львівської області від 19.12.2024 (суддя Мазовіта А. Б.) у справі

за позовом керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Великолюбінської селищної ради Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рарог Аероспейс"

про стягнення 125 000, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Господарський суд Львівської області рішенням від 19.12.2024, яке Західний апеляційний господарський суд постановою від 11.02.2025 залишив без змін, відмовив у задоволенні позовних вимог керівника Пустомитівської окружної прокуратури Львівської області.

2. Не погодившись із вказаними рішеннями, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

3. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду для розгляду касаційної скарги у справі № 914/2234/24 визначено колегію суддів у складі: Міщенко І. С. - головуючий, Берднік І. С., Зуєв В. А. (підтверджується відповідним протоколом від 06.03.2025).

4. Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги у контексті оскаржуваних судових рішень у даній справі, колегія суддів Касаційного господарського суду у наведеному складі дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури з огляду на таке.

5. Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

6. Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

7. Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, що передбачені законом.

8. Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України унормовано, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

9. Відповідно ж до приписів пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

10. Згідно з частиною п`ятою статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

11. За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

12. Так, предметом позову у цій справі є стягнення 125 000, 00 грн, що становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на час подання позову (302 800, 00 грн станом на 2024 рік), а тому у розумінні положень ГПК України ця справа є малозначною.

13. У поданій касаційній скарзі підставами для оскарження рішень судів попередніх інстанцій перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури визначає приписи пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

14. Посилаючись на підпункт "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України скаржник стверджує, що дана справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове для нього значення.

15. Проте, оцінивши наведені скаржником аргументи, Верховний Суд не вважає їх такими, що дають підстави для відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою з огляду на те, що обґрунтування прокурора не містять у собі вагомих доводів про те, що дана справа становить саме значний суспільний інтерес та в чому такий полягає. З огляду ж на суть спірних правовідносин, учасників цих правовідносин, а також предмет позовних вимог відсутні будь-які підстави вважати, що дана справа має виняткове для скаржника значення.

16. Окремо колегія суддів зауважує, що приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають на меті захист прав людини та осіб приватного права, а не держави та її органів, а тому недоречними є посилання прокурора на Конвенцію та практику її застосування для обґрунтування захисту державних інтересів у цій справі.

17. За викладеного суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури не містить обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунку "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, а відтак підстави для здійснення касаційного провадження у цій малозначній справі відсутні.

18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

19. У постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тенденції нормативно-правового регулювання національної моделі касаційного оскарження свідчать про перехід на конституційному рівні до моделі обмеженої касації, що реалізується, зокрема, за допомогою введення переліку випадків, коли рішення підлягає касаційному оскарженню, а також низки процесуальних фільтрів. Встановлення в процесуальному кодексі виняткових підстав для касаційного оскарження у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним, має слугувати формуванню дієвої судової системи, що гарантуватиме особі право на остаточне та обов`язкове судове рішення. Введення процесуальних "фільтрів" не порушує право на доступ до суду, оскільки таке право вже реалізоване при зверненні до суду першої та апеляційної інстанцій, та можна стверджувати, що введення процесуальних "фільтрів" допуску до перегляду судових рішень касаційним судом не порушує право доступу до правосуддя.

20. При цьому, варто враховувати, що використання судом касаційної інстанції оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики" тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики.

21. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 і рішення Господарського суд Львівської області від 19.12.2024 у справі № 914/2234/24, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

За цим, керуючись статтями 2, 12, 17, 163, 232, 234, 287, 293, 314 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на постанову Західного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 і рішення Господарського суд Львівської області від 19.12.2024 у справі № 914/2234/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.