УХВАЛА

04 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/3510/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кондратової І. Д. - головуючої, суддів: Бакуліної С. В., Губенко Н. М.,

за участю секретаря судового засідання - Гнідобор А. В.,

за участю представників позивача - Телющенка П. П. (адвоката), Хілика О. В. (у порядку самопредставництва),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Хіл Ікс Груп"

на рішення Господарського суду Львівської області від 21.06.2024

(суддя Крупник Р. В.)

та постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024

(головуючий Кравчук Н. М., суддів: Малех І. Б., Скрипчук О. С.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Хіл Ікс Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сити Фаворит"

про стягнення 1 422 845,62 грн.

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Хіл Ікс Груп" (далі - ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп", позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сити Фаворит" (далі - ТОВ "Сити Фаворит", відповідач) про стягнення 1 422 845,62 грн, сплачених як попередню оплату за непоставлений товар.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

2. 07.03.2023 ТОВ "Сити Фаворит" як постачальник виставило ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" як покупцю рахунок № 26 на оплату тканини пофарбованої (ММ14) у кількості 1 347,808 кг та полотна трикотажного (кулір) у кількості 4 127,952 кг на загальну суму 1 422 845,62 грн з ПДВ.

3. 21.03.2023 ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" оплатило цей рахунок на підставі платіжної інструкції № 17 із призначенням платежу за тканину згідно з названим вище рахунком.

4. На переконання позивача, у такий спрощений спосіб сторони уклали договір купівлі-продажу.

5. Претензію позивача від 16.06.2023 про поставку протягом семи календарних днів товару або повернення коштів відповідач залишив без задоволення.

6. У справі міститься оригінал договору поставки товару від 29.12.2022 № 1/12, укладеного між ТОВ "Сити Фаворит" як продавцем і ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" як покупцем. Згідно з умовами пунктів 4.1, 4.2 цього договору розрахунок за кожну окрему партію товару здійснюється на умовах попередньої оплати або за домовленістю сторін з відстрочкою на 90 календарних днів у безготівковому порядку та перераховується та поточний рахунок продавця, якщо інші умови та порядок розрахунків не зазначені в додаткових угодах до договору. Товар вважається оплаченим з дня надходження коштів повністю на рахунок Продавця. При здійсненні платежу покупець має вказати у платіжному дорученні номер і дату цього договору або номер і дату рахунка-фактури, виписаного продавцем на оплату поставленої партії товару.

7. Згідно з видатковими накладними від 07.03.2023 №№ 147-150, підписаними обома сторонами та скріпленими їх печатками, відповідач поставив позивачу товар. До того ж за результатами цієї господарської операції ТОВ "Сити Фаворит" оформило податкові накладні і зареєструвало їх у Державній податковій службі, надало вантажні митні декларації.

8. З метою вирішення спору у цій справі суд першої інстанції витребував у Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області інформацію про те, чи здійснювало ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту на підставі зареєстрованих ТОВ "Сити Фаворит" податкових накладних.

9. Отримав повідомлення про включення ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2023 року до відомостей про операції з придбання з ПДВ, які підлягають оподаткуванню за ставками 7 % та 14 % по постачальнику з індивідуальним податковим номером 25 обсяг постачання без ПДВ 1 185 704,68 грн, сума ПДВ 237 140,94 грн.

10. Крім того, це управління 15.05.2024 направило суду додаток № 1 до податкової декларації з ПДВ, згідно з яким 20.04.2023 директор ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" відобразив у розділі ІІ "Податковий кредит по операціях за березень 2023 року по постачальнику з індивідуальним податковим номером 25 (належить ТОВ "Сити Фаворит")" обсяг постачання без ПДВ 1 185 704,68 грн, сума ПДВ 237 140,94 грн.

11. Водночас позивач наполягає на тому, що директор ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" договору поставки від 29.12.2022 № 1/12 і видаткових накладних не підписував і ТОВ "Сити Фаворит" товару не поставило. Тому ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп вимагає від ТОВ "Сити Фаворит" повернення коштів, перерахованих останньому як переплату.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

12. 21.06.2024 Господарський суд Львівської області ухвалив рішення, залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024, про відмову у позові повністю. Мотивував поставкою відповідачем товару, тоді як сплата позивачем коштів на підставі виставленого відповідачем рахунка - фактури зарахована останнім як оплата за товар на підставі договору поставки від 29.12.2022 № 1/12, позаяк у платіжній інструкції про перерахування цих коштів не конкретизовано їх призначення, а лише вказано про оплату на підставі виставленого відповідачем рахунка. Зауважив на тому, що позивач не спростував обставин поставки йому товару на підставі видаткових накладних від 07.03.2023 №№ 147-150. Оскільки зроблений на замовлення позивача висновок експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр судових експертиз "Альтернатива" від 24.06.2024 № 50/24 складений після прийняття рішення суду першої інстанції, то суди його не оцінювали.

Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

13. ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" оскаржило ці судові рішення і в касаційній скарзі просить їх скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

14. На обґрунтування підстав касаційного оскарження послалося на пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), обґрунтувавши свої доводи неврахуванням судами під час вирішення цього спору висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 15.05.2019 у справі № 717/2052/16-ц, від 31.01.2020 у справі № 370/999/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, та постановах Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 140/1322/22, від 12.10.2021 у справі № 910/17324/19, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 31.07.2019 у справі № 753/11963/15-ц, від 14.12.2022 у справі № 521/574/22, від 28.08.2020 у справі № 922/2081/19, від 23.01.2023 у справі № 280/1493/19, від 16.02.2023 у справі № 804/27/17.

15. Узагальнено доводи скаржника зводяться до намагання переконати суд, що відповідач не поставив товару на суму сплачених ним коштів, заперечує проти аргументів останнього про те, що поставка товару відбулася за договором від 29.12.2022 № 1/12, наполягаючи на тому, що кошти сплачувалися не за цим договором, а на підставі рахунка від 07.03.2023 № 26, що не має відношення до названого договору. Наполягає на порушенні судами норм статей 7, 13, 15, частини четвертої статті 74 ГПК України, що полягає у самостійному долученні місцевим господарським судом до матеріалів справи ухвал Шевченківського районного суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 761/414040/24 та Печерського районного суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 757/49434/23-к, а також витребуванні у Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної податкової служби у Київській області інформації про нарахування позивачем сум податку, що відносяться до податкового кредиту за операціями між ним і відповідачем, тоді як суд не зобов`язував сторін надати таку інформацію. До того ж ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" поставило під сумнів достовірність первинних документів, що надавало ТОВ "Сити Фаворит", тоді як суди не оцінили зроблений експертом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр судових експертиз "Альтернатива" на замовлення позивача висновок від 24.06.2024 № 50/24, згідно з яким договір поставки та видаткові накладні від 07.03.2023 № 150 ним не підписувалися, а виконані за допомогою графічного редактору комп`ютерної програми. Вважає, що суди безпідставно відхилили клопотання позивача про проведення експертизи, яке мотивувалося необхідністю визначення особи, яка підписала первинні документи, і належністю відтисків печатки саме позивачеві.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

16. Від ТОВ "Сити Фаворит" відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Позиція Верховного Суду

17. Як зазначалося раніше, касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

18. Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини".

20. Для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

21. Мотивуючи наявність передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, ТОВ "Глобал Хіл Ікс Груп" обґрунтувало свої доводи неврахуванням судами під час вирішення цього спору висновків Верховного Суду, викладених у постановах, перелік яких наведений у пункті 14 цієї ухвали, у подібних правовідносинах.

22. Проте обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження за цією касаційною скаргою відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, не підтвердилися з огляду на таке.

23. Так, скаржник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 15.05.2019 у справі № 717/2052/16-ц, предметом розгляду у якій були вимоги фізичної особи-підприємця до фізичної особи про усунення перешкод у здійсненні права користування орендованими земельними ділянками, які чинив відповідач, зобов`язання його забезпечити вільний доступ до цих земельних ділянок та заборони йому проводити сільськогосподарські роботи на цих ділянках.

24. У справі № 370/999/16-ц вирішувався спір між фізичною особою та Товариством з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості за договором підряду. Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання і не виконав обумовлених договором робіт, тому має повернути позивачеві кошти як безпідставно набуті у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Апеляційний суд скасував це рішення і відмовив у позові на тій підставі, що ці кошти не можуть бути повернуті позивачеві на підставі статті 1212 ЦК України і передплата за договором підряду також не є заборгованістю у розумінні статті 852 цього ж Кодексу. Верховний Суд скасував судове рішення апеляційного суду і передав справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, який згодом позов задовольнив, указавши на помилкове застосування судом першої інстанції до цих правовідносин статті 1212 ЦК України, тоді як правильними нормами у застосуванні є статті 849, 852 цього ж Кодексу.

25. Утім у справі, що розглядається, скаржник не посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах норм матеріального права і наразі не вирішується питання застосування до правовідносин, норм що регулюють договір купівлі-продажу, чи тих, що визначають порядок повернення безпідставно набутого майна (позадоговірні). Адже скаржник лише незгоден із тим, що суд не взяв до уваги як доказ висновок експерта, зроблений після ухвалення судового рішення у цій справі, не призначив за його клопотанням експертизу, і витребував інформацію з податкових органів про проведені господарські операції.

26. Справу № 469/1044/17, на яку також посилається скаржник, ініціював прокурор, звернувшись до суду в інтересах держави. Він стверджував, що сільрада протиправно передала земельну ділянку водного фонду у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, а надалі змінила цільове призначення на землі житлової та громадської забудови. Суди двох інстанцій повністю погодилися з доводами прокурора. Визнали протиправними та скасували два рішення сільради, визнали недійсним і скасували виданий первинному набувачеві державний акт на право власності на земельну ділянку та витребували її від кінцевого набувача. Перед Великою Палатою Верховного Суду ставилися питання: щодо визначення юрисдикції, в якій мали розглядати вимоги про визнання незаконними та скасування рішень сільради; право прокурора заявити позов в інтересах держави в особі територіальної громади села та чи потрібно було для цього інформувати сільраду про наявність підстав для звернення до суду, а також чи дотрималися суди при задоволенні позову принципу правомірного втручання у право мирного володіння майном.

27. У справі № 903/1030/19 позивач просив суд визнати поновленим на тих самих умовах на п`ять років укладений із відповідачем і зареєстрований у Державному реєстрі земель договір оренди землі. Велика Палата Верховного Суду відповідала на питання щодо порядку поновлення договору оренди землі за статтею 33 Закону України "Про оренду землі" і чи дотримався його позивач.

28. У справі № 140/1322/22 вирішувався адміністративний спір за позовом Шацького національного природного парку до Державної екологічної інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування припису щодо проведення процедури оцінки впливу на довкілля та приведення земельної ділянки у попередній стан для використання згідно з вимогами чинного законодавства. Позивач вважав припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позаяк Закон України "Про оцінку впливу на довкілля" стосується лише планованої діяльності і не поширюється на діючі, введені в експлуатацію об`єкти.

29. У справі № 910/17324/19 позивач просив стягнути з відповідача у порядку регресу відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і Велика Палата Верховного Суду вирішувала питання: чи є підстави вважати, що МТСБУ подало до страховика регресний позов через те, що забезпечений транспортний засіб встановили, а страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування? чи є юридичні підстави для стягнення зі страховика суми відшкодування, яке МТСБУ виплатило потерпілому? чи може у спірних правовідносинах неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з часу ДТП бути підставою для відмови у позові МТСБУ? чи відповідає страховик перед МТСБУ за виплачене останнім потерпілому відшкодування збитків, які страховик не мав обов`язку відшкодовувати (франшиза)? чи має значення у спірних правовідносинах договір про співпрацю МТСБУ зі страховиком щодо внутрішніх договорів страхування?

30. У справі № 909/965/16 вирішувався спір про стягнення боргу за договором купівлі-продажу природного газу, згідно з яким позивач передав у власність відповідача газ, вартість якого останній не оплатив.

31. Скаржник також посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.06.2021 у справі № 915/2222/19, у якій позивач заявив вимоги до відповідача про стягнення 48 % річних за несвоєчасну оплату поставленого товару. Суди попередніх інстанцій позов задовольнили, констатувавши, що розмір процентної ставки 48 % річних замість встановлених законом 3 % передбачений договором поставки. Апеляційний суд також указав, що відповідач не заявляв про зменшення суми відсотків річних в суді першої інстанції, а докази у підтвердження підстав для такого зменшення долучені лише до апеляційної скарги без обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції. Позиція відповідача полягала у тому, що незалежно від ініціативи заінтересованої особи та наявності або відсутності відповідних доказів суд у будь-якому випадку повинен був за власною ініціативою вирішити питання про зменшення відсотків річних, які є несправедливими та явно неспівмірними з сумою основного боргу. Перед Верховним Судом ставилися питання, чи може суд апеляційної інстанції з власної ініціативи розглянути питання про зменшення розміру процентів річних за умови, що: (а) відповідач про необхідність зменшення в суді першої інстанції не заявляв; (б) навів відповідні аргументи та надав додаткові докази в суді апеляційної інстанції без клопотання про необхідність долучення таких доказів на стадії апеляційного розгляду та зазначення причин неможливості подання їх в суді першої інстанції. За наслідком перегляду судових рішень попередніх інстанцій суд касаційної інстанції залишив їх без змін. Стосовно дотримання судами процесуальних норм Верховний Суд виходив з того, що скаржник в апеляційній скарзі взагалі не заявляв про долучення додаткових доказів, не наводив їх переліку, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача. Отже, відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.

32. У справі, що розглядається, апеляційний господарський суд виснував про те, що не надає правової оцінки долученому скаржником до апеляційної скарги висновку експерта Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр судових експертиз "Альтернатива" від 24.06.2024 № 50/24, зробленого на замовлення позивача за результатами проведення технічної експертизи документів, оскільки він складений після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

33. Серед інших аргументів, скаржник також посилається на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 01.07.2021 у справі № 46/603, у якій вирішувалося питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання укладеним договору зберігання природного газу у редакції, запропонованій позивачем. Суди попередніх інстанцій позов задовольнили, а Верховний Суд скасував ці судові рішення, позаяк підтвердилися доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, приписів статті 269 ГПК України. Так, Верховний Суд виходив з того, що рішення суду першої інстанції у справі ухвалене у 2011 році. Додатково подані позивачем докази (які не подавалися до суду першої інстанції) суд апеляційної інстанції прийняв у другому новому розгляді цієї справи у 2021 році (тобто майже через 10 років з дня ухвалення рішення судом першої інстанції), поклавши, у тому числі, їх в основу оскаржуваного судового рішення. При цьому винятковості випадку, що є підставою для прийняття таких доказів, із підтвердженням цього документально, не встановив; оцінки доводам позивача, запереченням відповідача щодо прийняття додаткових доказів не надав, обмежившись констатацією письмових пояснень позивача; аргументованих мотивів прийняття таких доказів не навів. Поза увагою суду апеляційної інстанції залишено і те, що суд першої інстанції вирішив спір між сторонами та прийняв відповідне рішення з урахуванням позовних вимог за встановлених судом першої інстанції обставин та на підставі поданих до місцевого господарського суду доказів. До того ж апеляційний господарський суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції у новому розгляді справи, а саме про: необхідність встановлення обсягів переданого позивачем відповідачу газу, видобутого у січні - березні 2008 року та січні - березні 2010 року; зазначення, на підставі яких саме доказів суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що станом на момент звернення позивача до відповідача з позовом залишок належного до передачі відповідачу на зберігання газу (частина газу, якою позивач не розпорядився) становила саме ту кількість, яка зазначена позивачем у проєкті договору (що викладений у позовній заяві), відповідно апеляційний господарський суд не встановив обставин, які підлягають з`ясуванню у вирішенні цього спору, зокрема, ті обставини, які пов`язані з обсягом вже переданого (за твердженням позивача) газу в газотранспортну систему відповідача, що також є предметом договору зберігання природного газу (який позивач просить визнати укладеним у судовому порядку), окрім того газу, який позивач планує видобути та передати відповідачу, як зберігачу. Залишилося поза увагою суду і питання щодо обрання позивачем належного способу захисту порушеного права у тій частині, яка стосується питання переданого, за твердженням позивача, газу в газотранспортну систему відповідача (що не визнається останнім), оскільки згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

34. Тобто у наведеній справі суд касаційної інстанції звернув увагу на порушення апеляційним господарським судом норм процесуального права, позаяк він через 10 років з дня ухвалення рішення судом першої інстанції після направлення справи на новий розгляд прийняв від позивача додаткові докази, які не подавалися до місцевого господарського суду.

35. Натомість у справі, що розглядається, такі обставини відсутні.

36. У справі № 404/251/17, на яку також посилається скаржник, вирішувалося питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини із застосуванням приписів Цивільного процесуального кодексу України і Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду, направивши справу на новий розгляд до цього ж суду, у тому числі з тієї підстави, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, не навів мотивів такого рішення.

37. Разом з тим, у справі, що розглядається, такі обставини відсутні.

38. У справі № 753/11963/15-ц предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором, яку фізична особа, як позичальник, не оплатила. Верховний Суд скасував рішенням апеляційного суду і направив справу до цього ж суду на новий розгляд із вказівкою, що апеляційний суд безпідставно вважав, що у банка не виникло право дострокової вимоги повернення кредиту; не надав належної оцінки висновку судово-економічної експертизи про використання банком завищеної процентної ставки, не звернув уваги на те, що в ньому лише констатується використання завищеної ставки, але не вказується її розмір, використовується інший, ніж наведений в розрахунку банку, період обчислення. Крім того, зауважив на тому, що, вирішуючи питання про прийняття і дослідження квитанцій та виписок з особового рахунку і висновку судово-економічної експертизи, апеляційний суд не встановив наявність поважних причин, які перешкоджали відповідачу подати вищевказані докази до суду першої інстанції, не навів мотивів прийняття нових доказів. Надав указівки про те, що суду необхідно належним чином дослідити поданий стороною доказ (розрахунок заборгованості за кредитним договором, як позивача, так і відповідача), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок. На підсумку зазначив, що апеляційний суд не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства і фактично не вирішив спір по суті, а також не вирішив питання про наявність чи відсутність підстав для часткового задоволення позову, оскільки обставини існування заборгованості за кредитним договором відповідач не спростував.

39. Отже, у наведеній скаржником справі суд касаційної інстанції виявив порушення апеляційним господарським судом норм Цивільного процесуального кодексу України за обставин, відмінних від тих, що наявні у справі, що розглядається.

40. У справі № 521/574/22 фізична особа у позові до товариства з обмеженою відповідальністю просила визнати наказ про звільнення її з роботи незаконним; поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на тій підставі, що заяви про звільнення з роботи за власним бажанням не подавала. Натомість суди установили обставини подання такої заяви, зазначивши, що позивач цього факту не спростував, клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв, свою заяву про звільнення не відкликав, а тому оспорюваний наказ законний. При цьому апеляційний суд задовольнив клопотання відповідача про прийняття нового доказу (заяви позивача про звільнення за власним бажанням) і суд касаційної інстанції спростував доводи касаційної скарги про безпідставне прийняття цієї заяви апеляційним судом як нового доказу. Верховний Суд не виявив порушень норм Цивільного процесуального кодексу України при вирішення цього спору.

41. У справі № 922/2081/19, на яку також посилається скаржник, Товариство з обмеженою відповідальністю, як замовник, просило стягнути з іншого Товариства з обмеженою відповідальністю, як виконавця, переплати за договором про надання клінінгових послуг на тій підставі, що з певного періоду часу виконавець припинив надавати послуги, замовник звернувся до нього із заявою про розірвання договору і просив повернути переплату, що залишено без задоволення. У зустрічному позові виконавець також просив стягнути із замовника кошти за надані клінінгові послуги, які не оплачені. Суди попередніх інстанцій первісний позов задовольнили, а у зустрічному позові відмовили і за наслідком перегляду їх судових рішень касаційне провадження частково закрито, а частково судові рішення залишені без змін.

42. При цьому як помилково відкрите закрито касаційне провадження щодо оскарження судових рішень у частині задоволення первісного позову про стягнення переплати, позаяк у цій частині судове рішення місцевого господарського суду не переглядалося в апеляційному порядку, оскільки не було предметом оскарження. Тому в апеляційному і відповідно в касаційному порядку переглядалося рішення суду першої інстанції лише у частині відмови у зустрічному позові. Водночас, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України у частині зустрічного позову не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження і тому на підставі пункту 5 частини першої статті 296 цього Кодексу закрито касаційне провадження у цій частині. Мотивуючи свої доводи наявністю процесуальних порушень, скаржник посилався на те, що суди попередніх інстанцій допустили неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не дослідили зібрані у справі докази, а в інших випадках надали оцінку доказам, які взагалі відсутні в матеріалах справи, або дослідили і надали оцінку доказам, які відповідно до положень статей 77 та 78 ГПК України є недопустимими та недостовірними. Верховний Суд не знайшов підтверджень цим аргументам скаржника, зазначивши, що зміст касаційної скарги переконливо свідчить про те, що його доводи зводяться передусім до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.

43. Безпідставним є і посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 23.01.2023 у справі № 280/1493/19 та від 16.02.2023 у справі № 804/27/17, спори у яких виникли з приводу оскарження податкових повідомлень-рішень. Скаржники оскаржували їх у порядку адміністративного судочинства. Верховний Суд залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій про задоволення позову і не знайшов підстав неправильного застосування судами норм Податкового кодексу України, на які посилалися скаржники.

44. Отже, правовідносини не є подібними з правовідносинами у справі, яка розглядається. Адже саме лише посилання скаржника на неврахування судами висновків Верховного Суду, який, крім перевірки правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, установлював у кожному конкретному випадку, за конкретних обставин справи та фактично-доказової бази дотримання ними норм процесуального права, що не може свідчити про ухвалення судових рішень без урахування висновків суду касаційної інстанції в інших справах, оскільки має бути доведена відмінність у застосуванні конкретної норми у справі з подібними правовідносинами, а не лише наведено цитування із постанов суду касаційної інстанції.

45. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

46. Підставою касаційного оскарження скаржник визначив пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, однак наведені ним доводи про наявність постанов Верховного Суду, які містять висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які не враховані судами попередніх інстанцій, підтвердження не знайшли. Інших підстав для касаційного оскарження судових рішень скаржник не визначив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

47. Згідно із пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Судові витрати

48. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника та не підлягає поверненню відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Хіл Ікс Груп" Господарського суду Львівської області від 21.06.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 у справі № 914/3510/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча І. Кондратова

Судді С. Бакуліна

Н. Губенко