ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2025 р. Справа № 920/674/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Сітайло Л.Г.

Андрієнка В.В.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - не з`явилися;

відповідача - Лаврін О.В.;

ДВС - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк»

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 12.12.2024 (повна ухвала складена 13.12.2024)

за скаргою Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» на неправомірну бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

у справі №920/674/22 (суддя - Заєць С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни

до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В.

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року Фізична особа-підприємець Ксєнєва Зінаїда Петрівна звернулася з позовом до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 519600,00 грн відповідно до договору оренди приміщення від 04.10.2010, компенсації комунальних витрат в сумі 30469,93 грн та пені в сумі 51604,11 грн.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.02.2023 у справі №920/674/22 позов Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь позивачки 519600,00 грн заборгованості з орендної плати, 30469,93 грн компенсації комунальних витрат та 36128,88 пені, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 рішення Господарського суду Сумської області від 28.02.2023 у справі №920/674/22 змінено та викладено п. п. 2, 3, 4 рішення у редакції постанови та стягнуто з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни заборгованість зі сплати орендної плати в сумі 519600,00 грн, пеню в сумі 36128,88 грн, витрати на оплату правової допомоги в сумі 28480,74 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаної постанови Північного апеляційного господарського суду 01.06.2023 Господарським судом Сумської області видано відповідні накази.

08.07.2024 до суду першої інстанції від Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» надійшла скарга на неправомірну бездіяльність державного виконавця, відповідно до якої відповідач просив:

- визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. щодо невчинення ним дій, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі заяви боржника про закінчення виконавчого провадження;

- зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження №72706066 на підставі п. п. 4 та 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Скарга мотивована тим, що 26.06.2024 боржник надіслав до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про закінчення виконавчого провадження №72706066 на підставі п. п. 4 та 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з 25.02.2022 Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» перебуває в процесі ліквідації. Зважаючи на те, що державним виконавцем проігноровано звернення боржника та не вирішено питання щодо закінчення вказаного виконавчого провадження, вважаючи таку бездіяльність протиправною, заявник звернувся з даною скаргою.

Оскаржуваною ухвалою Господарського суду Сумської області від 12.12.2024 (повна ухвала складена 13.12.2024) у справі №920/674/22 у задоволенні скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу на бездіяльність державного виконавця у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального права.

Відповідач стверджує, що місцевим господарським судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин сторін висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011, а також помилково вказано, що боржником у справі є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В., оскільки боржником є безпосередньо сам банк.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 апеляційну скаргу у справі №920/674/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 витребувано матеріали справи з суду першої інстанції та відкладено вирішення питання про відкриття/відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення апеляційної скарги без руху у справі №920/674/22 до надходження її матеріалів до Північного апеляційного господарського суду.

20.01.2025 Господарський суд Сумської області скерував матеріали справи №920/674/22 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №920/674/22, призначено її до розгляду на 04.03.2025, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів.

Державний виконавець та позивачка у встановлений процесуальний строк не скористалися правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

У призначене засідання суду 04.03.2025 з`явився представник відповідача та надав пояснення по суті апеляційної скарги. Натомість, представники Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та позивачки не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа до електронного кабінету та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно з ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду. При цьому, відповідно до ч. 11 вказаної статті суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Разом з цим, як було зазначено вище, позивачка та державний виконавець належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги та, у свою чергу, не повідомили суд про причини неявки у судове засідання уповноважених представників. Отже, неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, а також рішеннями, які підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

У даній справі на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 Господарським судом Сумської області 01.06.2023 видано накази, в тому числі наказ про стягнення з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. на користь Фізичної особи-підприємця Ксєнєвої Зінаїди Петрівни заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 519600,00 грн, пені в сумі 36128,88 грн та витрат на оплату правової допомоги в сумі 28480,74 грн.

05.09.2023 Фізична особа-підприємець Ксєнєва Зінаїда Петрівна звернулася до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відкриття виконавчого провадження, оскільки боржником не виконане судове рішення у добровільному порядку.

За результатами розгляду вказаної заяви 06.09.2023 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевичем О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72706066 щодо виконання наказу №920/674/22 від 01.06.2023.

26.06.2024 боржник надіслав до відділу заяву №1693 від 25.06.2024 про закінчення виконавчого провадження №72706066 на підставі п. п. 4 та 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з 25.02.2022 Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» перебуває в процесі ліквідації.

Зважаючи на те, що державним виконавцем проігноровано звернення боржника та не вирішено питання щодо закінчення виконавчого провадження, заявник звернувся з даною скаргою до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього закону:

1) за заявою стягувана про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до п. п. 4 та 19 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, а також прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника.

У межах даної справи Акціонерним товариством «Міжнародний резервний банк» попередньо вже подавалася скарга на дії органу державної виконавчої служби щодо відкриття виконавчого провадження №72706066 з тієї підстави, що судове рішення не підлягало примусовому виконанню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», оскільки банківську ліцензію було відкликано у лютому 2022 року, а у травні 2022 року (тобто до дати постановлення судового рішення) 100% статутного капіталу банку набула у власність Держава Україна.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2023 у справі №920/674/22, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 21.03.2024, відмовлено у задоволенні скарги на дії та постанову державного виконавця.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2024 у цій справі дійшов висновку, що не зважаючи на відкликання банківської ліцензії боржника судовий наказ від 01.06.2023 підлягає примусовому виконанню в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011, касаційний суд заначив, що згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Якщо існують судові рішення, які набрали законної сили, щодо зобов`язання до вчинення ліквідатором банку певних дій із погашення вимог, які виникли як поточні в ліквідаційній процедурі до неплатоспроможного банку, і такий ліквідатор відмовляється в добровільному порядку виконати такі рішення, стягувач не може бути позбавлений конституційного права на виконання судового. рішення. Отже, повернення державним виконавцем без прийняття до виконання виконавчого документа стягувачу буде незаконним. У випадку відмови ліквідатора банку виконати судові рішення про зобов`язання відшкодувати певні витрати як витрати ліквідаційної процедури банку, такий механізм виконання судового рішення буде ефективним способом захисту інтересів стягувача та не суперечитиме загальним принципам правової певності та виконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення належних механізмів виконання судових рішень.

Як вірно зауважив місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, відповідачем у даній справі є саме Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.02.2023 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.05.2023 ухвалено стягнути грошові кошти саме з Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В. Судом у виконавчому документі, а саме в наказі Господарського суду Сумської області від 01.06.2024 боржником визначено Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В., а не Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк».

Тобто, всі заходи примусового виконання державним виконавцем задля ефективного та повного виконання рішення суду у виконавчому провадженні №72706066 повинні вчинятися щодо боржника, визначеного судом у вищевказаному виконавчому документі, а саме до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В., а не до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк», який не є боржником у виконавчому провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, той факт, що Національним банком України прийнято рішення №91-рш/БТ від 25.05.2022 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, у даному випадку не є підставою для закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника є підставою як для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»), так і для закінчення виконавчого провадження (п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження») і відрізняється лише стадією, на якій перебуває виконавче провадження.

Тому, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у даній справі, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2023 у справі №5002-17/1718-2011, підлягають застосуванню також і до спірної ситуації щодо наявності/відсутності підстав для закінчення виконавчого провадження.

Подібні висновки також сформовані Верховним Судом у постанові від 02.10.2024 у справі №920/1042/22 за участю цих же сторін. Так, касаційний суд у вказаній постанові зазначив наступне:

«Таким чином, установивши відсутність доказів добровільного виконання боржником наказу суду від 27.10.2023, за яким стягнуто поточні витрати неплатоспроможного банку, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку на дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, оскільки наведені заявником підстави для повернення виконавчого документа стягувачу за ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають застосуванню в умовах встановлених судами обставин про виникнення у боржника поточних зобов`язань, а не кредиторських.

При цьому такий висновок судів попередніх інстанцій відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 21.03.2024 у справі №920/674/22 між тими ж сторонами, за аналогічною скаргою уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку на дії державного виконавця, однак щодо іншого виконавчого документа.

Поряд з цим, Верховний Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 19.12.2019 у справі №826/14741/17, відповідно до якої «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, а тому їх ототожнювати не можна. При цьому банк є юридичною особою, а уповноважена особа Фонду є фізичною особою. Виходячи зі змісту судових рішень у справі №920/1042/22, судового наказу від 27.10.2023 та оскаржуваної постанови державного виконавця про відкриття ВП №73833441, боржником в них визначено банк в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію, а не Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк». Положення п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» мають бути застосовані в разі, коли боржником виступає саме банк, а не уповноважена особа Фонду на його ліквідацію.

У зв`язку з цим у державного виконавця не було правових підстав повертати стягувачу без прийняття до виконання судовий наказ у справі №920/1042/22 від 27.10.2023.»

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Оскільки згідно наказу від 01.06.2023 боржником визначено Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Луньо І.В., а не безпосередньо юридичну особу Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк», положення п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджується на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, а отже підстави для закінчення виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до ст. 343 ГПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням усього вищезазначеного, оскільки скаржником не доведено наявності підстав для визнання неправомірною бездіяльності старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінкевича О.В. щодо невчинення ним дій, передбачених ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», місцевий господарський суд прийшов до правомірних висновків про необґрунтованість та безпідставність вимог скарги Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк».

Як наслідок, доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються встановленими вище обставинами, а тому колегією суддів відхиляються.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що ухвала Господарського суду Сумської області від 12.12.2024 у справі №920/674/22 постановлена з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Сумської області від 12.12.2024 у справі №920/674/22 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк».

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 12.03.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Андрієнко