за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення суми 16781226,81 грн.
Суддя Сташків Р.Б.
Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін:
від позивача - Приведьон В.М. (в режимі відеоконференції);
від відповідача - Прокопів Н.М.
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" (далі - позивач) заборгованості та санкцій за Договором про надання послуг із забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів постачальником універсальних послуг від 15.09.2021 № 2298/02/21, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову.
У судовому засіданні 19.02.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія" 11939025,24 грн інфляційних втрат, 4842201,57 грн 3% річних, а також 201374,72 грн судового збору.
Ухвалою суду від 03.03.2025 вище вказану заяву позивача прийнято до розгляду та призначено судове засідання з розгляду заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та запропоновано відповідачу у строк до 11.03.2025 надати суду свої письмові пояснення чи заперечення щодо заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
Через систему «Електронний суд» 07.03.2025 від відповідача надійшли письмові заперечення проти заяви позивача про розподіл судових витрат, у яких останній вказав на відсутність підстав для задоволення заяви позивача, оскільки заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у сумі 100000 грн не відповідає критерію реальності адвокатських послуг і розумності їх розміру.
Так, не погоджуючись із заявленою позивачем сумою витрат на професійну правничу допомогу відповідач зазначив, що вартість наданих адвокатом послуг з правничої допомоги при розгляді даної справи є завищеною та неспівмірною зі складністю справи та не відповідає з обсягом адвокатських послуг, які були надані позивачу в межах розгляду цієї справи, адже у заяві відсутня будь-яка інформація про витрату часу адвоката на надання правничої допомоги.
Відповідач також звертає увагу суду, що до наведеної заяви позивачем не додано жодного акту приймання передачі послуг, який є належним та допустимим доказом на підтвердження виконання Договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.2019, що свідчило б про надання позивачу та прийняття ним послуг на заявлену до стягнення з відповідача суму витрат на правничу допомогу. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивач не подав до суду відповідний акт приймання-передачі наданих послуг за Договором, що за твердженнями відповідача є безумовною підставою вважати необґрунтованість заявлених витрат на професійну правничу допомогу.
Також представник відповідача зазначив, що підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів здійснювалася адвокатом Приведьон В.М. в межах категорії аналогічних судових справ та наявною усталеної практики Верховного Суду (близько 10 постанов в аналогічних справах), які є цілком ідентичними щодо стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за фактичні обсяги послуг.
Враховуючи вище наведені обставини, відповідач вважає заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним та безпідставним з обсягом наданої правової допомоги, у зв`язку з чим у прохальній частині заперечень просить суд відмовити у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат повністю. Однак, у разі задоволення заяви позивача, ДП «Гарантований покупець» просить суд зменшити заявлену суму витрат на професійну правничу допомогу до 1 грн.
У судовому засіданні 12.03.2025 представник позивача в режимі відеоконференції підтримав заяву про ухвалення додаткового рішення та просив суд її задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача просив суд відмовити у її задоволенні повністю.
Розглянувши заяву позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а також докази надані з нею враховуючи подані заперечення позивача, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статтею 131-2 Конституції України, статтею 16 Господарського процесуального кодексу України та нормами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Частиною 4 статті 126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Положеннями абзацу 1 частини 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, на підтвердження здійснених судових витрат на професійну правничу допомогу, відповідачем надано: копію Договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.2019, копію Додаткової угоди №66 від 19.02.2025 до Договору, укладеного між адвокатом Приведьон В.М. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирська обласна енергопостачальна компанія", копію детального опису та розрахунок наданих послуг (робіт) та копію ордеру на надання правової (правничої) допомоги серія АМ №1001593 від 28.01.2020.
Витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядку.
За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частинами 2 - 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Пунктом 4.1 Договору про надання правничої допомоги №1 від 06.05.2019 на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правничих послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру гонорару.
Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що гонорар адвоката та компенсація витрат необхідних для надання правничої допомоги погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього Договору.
За умовами Додаткової угоди №66 від 19.02.2025 сторони домовилися про умови надання адвокатом клієнту професійної правничої допомоги та розмір гонорару адвоката, що складає 100000 грн.
Таким чином, на підставі вище наведеної Додаткової угоди сторони узгодили, що фіксований розмір гонорару за надання професійної правничої допомоги адвокатом Приведьон В.М. складає 100000 грн.
Згідно з п. 2.3.1 Договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та строк погоджений між ними.
Договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (пункт 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи таке питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).
Суд приймає до уваги висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 11.11.2021 у справі №910/7820/21, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС у справі №905/1795/18 від 24.10.2019.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідач заперечуючи проти заявленої позивачем до стягнення суми на витрати послуг адвоката під час розгляду цього спору зазначає, що розмір гонорару адвоката позивача не є співмірним зі складністю справи, обсягом наданої правової допомоги, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (наданих послуг).
На думку відповідача, при вирішенні питання щодо стягнення з нього заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у спірному розмірі слід врахувати, що категорія даної справи, у тому числі з огляду на вже сформовану судову практику, не є складною і не потребує значних зусиль щодо представництва інтересів позивача у цій справі, оскільки на розгляді господарських судів перебувало(-ває) значна кількість аналогічних справ за позовами виробників електричної енергії за «зеленим» тарифом до Гарантованого покупця про стягнення вартості відпущеної електричної енергії. Тобто правова позиція позивача у цій справі вже була сформована, а доказів здійснення представником позивача додаткового комплексного та усестороннього вивчення юридичної природи спірних правовідносин до суду надано не було.
Крім того, на думку відповідача ця справа не є унікальною чи складною для адвоката, не потребувала ані нових знань, ані затрат часу та ресурсів в обсягах, наведених у спірній заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Адвокат обізнаний як щодо предмета спору, так і щодо специфічності спірних правовідносин.
При вирішенні питання щодо покладення на відповідача витрат позивача на правову допомогу, судом взято до уваги, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебували та перебувають подібні за предметом спору з цією справою спори, у тому числі за цим же позивачем та відповідачем, але за різними договорами. Фактично практика щодо аналогічних спорів вже є сталою та сформованою судами, а отже не є новою.
Судом також враховані заперечення відповідача, що надані позивачем документи на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію, зокрема, розумної необхідності таких витрат, а також складності справи.
При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
З урахуванням вимог ст.ст. 123, 124, 126, 129 ГПК України дослідивши надані позивачем докази щодо витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді даного спору, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 100000 грн (гонорар) є завищеним за своєю суттю наданих адвокатських послуг. такі витрати не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені із досягненням успішного результату, у зв`язку з чим їх відшкодування з огляду на обставини даної справи дійсно матиме надмірний характер.
Решта заявленої позивачем до стягнення суми витрат на правничу допомогу покладається на позивача та йому не відшкодовується.
Керуючись ст.ст. 126, 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.
Суддя Сташків Р.Б.