ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 року м. Дніпро Справа № 904/1994/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Мороза В.Ф., Паруснікова Ю.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Татарчук В.О.) від 05.08.2024р. у справі № 904/1994/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біон Фінанс Груп" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича (Дніпропетровська обл., м. Покров)

про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біон Фінанс Груп" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича про стягнення грошових коштів в розмірі 171 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором від 07.08.2023 в частині своєчасного та належного надання послуг з підбору фахівців, у зв`язку з чим, позивач просить повернути суму передоплати у розмірі 171 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024р. у справі № 904/1994/24:

- позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Біон Фінанс Груп" до Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича про стягнення грошових коштів в розмірі 171 000,00 грн - задоволено в повному обсязі;

- стягнуто з Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біон Фінанс Груп" 171 000,00 грн - основної заборгованості та 3 028,00 грн - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань на суму 171 000,00 грн. щодо підбору фахівців за вакансіями менеджер продажів та менеджер ЗЕД, за які було здійснено передоплату. Як правову підставу для повернення передоплати суд застосував ч. 2 ст. 693 ЦК України.

До Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся фізична особа-підприємець Семенов Михайло Анатолійович, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024р. у справі № 904/1994/24 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що суд першої інстанції не дослідив, чи було між сторонами укладено договір на тих умовах, на які посилається позивач, з якого моменту виконавець вважається таким, що надав послуги з підбору персоналу, а отже, чи були підстави для стягнення з відповідача грошових коштів.

Договір у письмовій формі, у редакції, наданій позивачем до суду першої інстанції, між позивачем та відповідачем не укладався. Про вказане свідчить відсутність оригіналу такого договору у позивача та відсутність посилання у рахунках та платіжних інструкціях на договір.

Між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості щодо надання відповідачем послуг з підбору персоналу, зокрема і на посади "Менеджер з продажів" та "Менеджер ЗЕД". На виконання цієї домовленості відповідачем було підібрано для позивача кандидатів на ці посади.

Факт підбору працівників на посади "Менеджер з продажів" та "Менеджер ЗЕД" визнається обома сторонами, проте, трудовий договір з працівниками не було укладено з причин, що не залежали від відповідача. В той же час, договором, на який посилається позивач, не передбачено випадки повернення грошових коштів, зокрема, у разі якщо, підібраний виконавцем працівник не буде прийнятий на роботу з незалежних від відповідача причин.

Також, умовами договору передбачено певний порядок розрахунку та оплати наданих послуг, однак незрозуміло, чи було його дотримано позивачем.

Разом зі скаргою відповідачем подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи на вирішення якої відповідач просить винести питання, чи виконано підпис від імені фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича у договорі №1 від "07" серпня 2023 року між ФОП Семеновим Михайлом Анатолійовичем та ТОВ "Біон Фінанс Груп" у графі "Виконавець" розділу "8. Адреси та банківські реквізити сторін" тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

Позивач проти задоволення скарги заперечує та зазначає, що відповідачем вчинялися фактичні дії на підбір персоналу кандидата на вакансії "Менеджер з продажів" та "Менеджер ЗЕД". Відповідач запропонував двох осіб, у ході співбесід замовником з якими було встановлено, що кандидати не відповідають кваліфікованим вимогах заявленої до стягнення вакансії та з ними не можуть бути укладені трудові договори.

Жодних доказів того, що відповідач здійснив підбір працівників, виконав свої зобов`язання і ці працівники працюють у позивача не надано. Вказане свідчить про невиконання умов договору відповідачем щодо підбору кадрів, які були оплачені позивачем наперед. На вимоги позивача відповідач не здійснив підбір працівників на відповідні посади та не повертав кошти.

Позивач також надав заперечення на клопотання про призначення експертизи, зазначає, що у справі достатньо документів на підтвердження існуванні договірних відносин між сторонами. Окрім того, залишається незмінним факт, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо підбору персоналу, незалежно від того письмово чи усно укладено відповідний правочин.

Відповідач подав відповідь на відзив, якій зазначив, що надав послуги у повному обсязі, які полягали в пошуку і підборі спеціалістів для позивача. Зокрема, менеджери з продажу ОСОБА_1 та менеджер ЗЕД ОСОБА_2 були погоджені з Позивачем, що підтверджується наданим суду листуванням між сторонами. Після їхнього виходу на роботу позивач здійснив оплату за надані послуги. Цей факт свідчить про те, що Відповідач виконав усі свої зобов`язання відповідно до домовленостей, досягнутих з Позивачем.

З листування чітко вбачається, що Позивач погодив кандидатуру менеджера ЗЕД Еліни Рощупкіної та підтвердив її прийом на роботу. З цього листування вбачається, що позивач підтвердив не лише прийняття цього кандидата на роботу, а і те, що вона фактично вийшла на роботу та працювала у Позивача. Це підтверджується наданими доказами у вигляді переписки між сторонами, що засвідчує факт затвердження кандидатури Позивачем та додатково засвідчує виконання відповідачем своїх зобов`язань у повному обсязі.

Позивач, зловживаючи своїм становищем, не виплачував обіцяну заробітну плату працівникам, що змусило їх залишити роботу. Відмова від виплати зарплати є грубим порушенням їхніх трудових прав. Позивач шахрайським шляхом намагається повернути кошти, які він сплатив за надані йому послуги

Відповідач не заперечує наявність між сторонами відносин щодо надання послуг з підбору персоналу, однак заперечує, що ним підписувався спірний договір, що можна підтвердити лише призначивши у справі почеркознавчу експертизу.

Також, просить поновити строк на подання доказів та долучити листування між телефонними номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2 у сервісі обміну повідомленнями Телеграм.

05.11.2024 від позивача надійшли пояснення. Позивач заперечує можливість прийняття нових доказів поданих відповідачем на етапі апеляційного перегляду.

Позивач заперечує, що з наданої відповідачем переписки вбачається вихід на роботу підібраних ним працівників. Мова йшла про можливий випробувальний термін, та про можливість трудових відносин, проте у переписці немає твердження про те, що кандидат приступив до своїх функцій, наразі у штатному розписі таких працівників немає.

Заперечуючи факт укладення договору, у редакції поданій позивачем, відповідач не наводить пояснень, чим та як саме визначалися зобов`язання сторін, на який підставі ним отримано оплати та вчинено інші фактичні дії.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою у письмовому провадженні без виклику та повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, в матеріалах справи наявний договір №1 від 07.08.2023, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біон Фінанс Груп" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Семеновим Михайлом Анатолійовичем (виконавець).

Відповідно до пункту 1.1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання здійснити підбір фахівця, на підставі заявки замовника.

Згідно з пунктом 2.1 договору виконавець зобов`язується:

2.1.1. Здійснити підбір працівника, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором.

2.1.2. Надати замовнику кандидатури в працівники протягом 10 робочих днів з моменту підписання цього договору.

2.1.3. Провести попередню співбесіду з кандидатами в працівники.

2.1.4. Надати замовнику на кожного рекомендованого кандидата в працівники повне резюме з відображенням досвіду роботи, кваліфікаційних характеристик, ділових та особистих якостей.

2.1.5. Надавати замовнику, на його вимогу, всі відомості про хід виконання цього договору.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що замовник зобов`язується:

2.2.1. Надати виконавцю повну інформацію про вимоги, що пред`являються до працівника, його кваліфікацію, розмір заробітної плати, характер роботи, інші умови та вимоги, які викладаються в заявці.

2.2.2. Протягом 8 робочих днів після оповіщення виконавцем замовника про підбір кандидатів в працівники, провести з ними співбесіду.

2.2.3. Протягом 3-х днів після підписання трудового договору між замовником та працівником, підібраному виконавцем, повідомити про це виконавця.

2.2.4. Протягом 5-ти днів після розірвання трудового договору між замовником та працівником, підібраним виконавцем, повідомити про це виконавця, за умови, що таке звільнення відбувається протягом терміну, обумовленого пунктом 3.5 цього договору.

2.2.5. Оплатити роботу виконавця в порядку і на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 3.1 договору повна вартість послуг виконавця визначається у розмірі 15% від річної заробітної плати фахівця, що вимагається, і вказана в пунктах 3.2 і 3.3 до цього договору.

Відповідно до пункту 3.2 договору 30% від загальної вартості послуг виконавця, замовник оплачує на момент підписання договору.

70% від загальної вартості послуг виконавця за одного фахівця, оплачується замовником впродовж 3-х банківських днів, вважаючи від моменту прийому на роботу кандидата в працівники. Оплата замовником послуг виконавця робиться будь-яким зручним для обох сторін способом (пункт 3.3 договору).

Момент прийому кандидата в працівники на роботу визначається датою його фактичного виходу на робоче місце замовника (п. 3.4.). Випробувальний термін по кандидату в працівники становить два місяці (п. 3.5.).

За умовами п. 4.1. договору, якщо трудовий чи цивільно-правовий договір між замовником і працівником (виконавцем) розривається раніше випробувального терміну, передбаченого цим договором, виконавець здійснює додатковий підбір працівника безкоштовно. Припинення трудового договору підтверджується наказом про звільнення, а цивільно-правового - додатковою угодою про припинення договірних зобов`язань.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. За угодою сторін цей договір може бути продовжений на новий термін (пункт 6.1 договору).

Оригінал вказаного договору відсутній у позивача. Позивач зазначає, що такий підписаний оригінал не було повернуто відповідачем та позивач має лише копію договору. У свою чергу, відповідач заперечує факт підписання такого договору.

Також у справі наявні виставлені відповідачем рахунки, за якими позивач здійснив попередню оплату у загальному розмірі 243000,00грн, що підтверджується копіями платіжних інструкцій:

- платіжна інструкція №5 від 11.08.2023 на суму 21 600, 00 грн (призначення платежу: за послуги з підбору персоналу (предоплата зг рах 175 від 07.08.23));

- платіжна інструкція №1932 від 07.09.2023 на суму 21 600, 00 грн (призначення платежу: за послуги з підбору персоналу (предоплата зг рах 176 від 04.09.23));

- платіжна інструкція №1995 від 22.09.2023 на суму 50 400, 00 грн (призначення платежу: за послуги з підбору персоналу (предоплата зг рах 178 від 21.09.23));

- платіжна інструкція №2123 від 11.08.2023 на суму 81 000, 00 грн (призначення платежу: за послуги з підбору персоналу (предоплата зг рах 181 від 19.10.23));

- платіжна інструкція №2181 від 01.11.2023 на суму 68 400, 00 грн (призначення платежу: за послуги з підбору персоналу (предоплата зг рах 182 від 01.11.23)).

Рахунки та призначення платежів у платіжних інструкціях не містять посилання на вищевказаний договір.

Виставлення та оплату вказаних рахунків відповідач не заперечує.

Як зазначає позивач, відповідач частково виконав свої обов`язки за договором на суму передоплати у розмірі 72 000,00 грн, невиконаними залишись оплачені заявки на підбір за вакансією менеджер продажів та менеджер ЗЕД, щодо яких позивачем здійснено попередню оплату за рахунками №175 від 07.08.2023, №181 від 19.10.2023 та №182 від 01.11.2023 у загальній сумі 171 000,00 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а саме ненадання кандидатур працівників протягом 10 робочих днів з моменту підписання договору, позивач направив на адресу відповідача (зазначену в договорі) претензію від 09.02.2024 (а.с. 20 том 1) в якій просив виконати зобов`язання з підбору за вакансіями чи повернути суму попередньої оплати у розмірі 171 000,00 грн.

Позивач зазначає, що відповідач не виконав у повному обсязі умови договору, грошові кошти у загальній сумі 171 000,00 грн не повернув, що і стало причиною виникнення спору.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 180 ГК України визначає, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 181 ГК України встановлено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 ЦК України укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

За загальним правилом, недодержання письмової форми договору (відсутність єдиного документа тощо) не свідчить про недійсність чи неукладеність правочину. Загальним наслідком недодержання вимоги закону про письмову форму правочину є обмеження доказів, які допускається наводити в разі заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин. Допустимими є письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису та інші докази. Недопустимими є свідчення свідків.

Закон не виключає можливості укладення договору надання послуг у спрощений спосіб, зокрема, шляхом оплати замовником виставленого виконавцем рахунку.

Колегія суддів приймає доводи відповідача щодо відсутності однозначних доказів погодження саме умов договору від 07.08.2023. Як вказано вище, сторони не надали оригінал такого договору, відсутні докази обміну сторонами проектом саме вказаного договору, у тому числі, засобами електронного зв`язку. Зокрема, позивач посилається, що примірник такого договору було видалено відповідачем в чаті спілкування сторін у Телеграм.

Проте, обидві сторони не заперечують факту наявності між ними правовідносин з підбору кадрів (зокрема, за вакансіями менеджер продажів та менеджер ЗЕД) та обставин перерахування коштів на оплату цих послуг. Отже, матеріалами справи достовірно підтверджено обставини укладення договору про надання послуг у спрощений спосіб (укладення усного правочину).

Колегія суддів відхиляє клопотання відповідача щодо необхідності призначення судової експертизи у справі для визначення справжності підпису відповідача на договорі №1 від "07" серпня 2023 року. Як зазначено вище, в основу судового рішення не покладено вказаний договір. Також, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів (пункт 1.1 глави 1 розділу I Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), тоді як обидві сторони зазначають про відсутність оригіналу договору.

Вище встановлено виконання позивачем своїх зобов`язань щодо здійснення авансового платежу у загальному розмірі 243 000,00грн. Як зазначає позивач і не спростовано відповідачем, останній виконав свої зобов`язання лише на суму попередньої оплати у розмірі 72 000,00 грн, і невиконаними залишись оплачені заявки на підбір за вакансіями менеджер продажів та менеджер ЗЕД щодо яких позивачем здійснено попередню оплату за рахунками №175 від 07.08.2023, №181 від 19.10.2023 та №182 від 01.11.2023 у загальній сумі 171 000,00грн.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань на суму 171 000,00 грн. Відповідачем таких доказів не надано.

Так, в матеріалах справи відсутні докази оформлення трудових відносин з кандидатурами, запропонованими відповідачем, фактичне виконання ними роботи, вихід на роботу таких кандидатів чи взагалі відповідність запропонованих відповідачем кандидатур умовам, визначеним позивачем та погодження кандидатів на умови праці позивача.

Суд приймає подані відповідачем у суді апеляційної інстанції нові докази, оскільки він не приймав участі під час розгляду справи у суді першої інстанції. Однак подана сторонами переписка у месенджері Телеграм також не надає можливості встановити вищевказані обставини. З такого спілкування сторін вбачається лише пропозиція таких кандидатур, можливість подальших трудових відносин, проте у переписці відсутнє твердження не лише про те, що кандидати приступили до своїх трудових функцій, а і про те, що кандидати та роботодавець погодились на працевлаштування. При цьому, суд звертає увагу, що пропозиції кандидатур від відповідача на вказані посади були обмежені лише двома особами, а відповідність їх посадам не доведена.

Частина перша статті 903 ЦК України пов`язує обов`язок замовника здійснити оплату саме із наданням йому послуги.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частини перша, друга статті 530 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, та відшкодування збитків (згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 611 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частини перша та третя статті 612 ЦК України).

Правило, викладене у частині третій статті 612 ЦК України, конкретизовано приписами статті 615 ЦК України, за змістом яких у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, внаслідок чого відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Частина перша статті 907 ЦК України передбачає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Приписами частини 2 статті 653 ЦК України встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Позивач направив на адресу відповідача (зазначену в договорі) претензію від 09.02.2024 (а.с. 20 том 1) в якій просив виконати зобов`язання з підбору за вакансіями чи повернути суму попередньої оплати у розмірі 171 000,00грн. Вказана вимога не була виконана відповідачем.

Також, позивач направив відповідачу заяву від 22.02.2024 про розірвання договору у зв`язку з його невиконанням відповідачем.

З огляду на звернення позивача до відповідача у лютому 2024 року про повернення решти попередньої оплати, позивач повідомив відповідача про відмову від зобов`язання, до виконання якого об`єктивно втратив інтерес. Натомість відповідач не навів законних підстав збереження ним коштів попередньої оплати за ненадану послугу та взагалі вважає такі послуги наданими, що спростовано судом вище.

Частини 1 та 2 статті 1212 ЦК України встановлюють, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2021 у справі № 5023/10655/11 викладено наступні висновки.

Частину четверту статті 653 ЦК України слід розуміти так, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконано обома сторонами до моменту розірвання договору, тобто якщо обидві сторони отримали зустрічне задоволення одна від одної. На це вказує використання множини у зазначеній нормі. При цьому, якщо договором було передбачено інші зобов`язання сторін, наприклад щодо передання іншого майна, надання послуг, сплати коштів, які не було виконано, то в разі розірвання договору такі зобов`язання припиняються на майбутнє.

Якщо ж зобов`язання з договору було виконано лише однією стороною, то в разі розірвання договору підлягають застосуванню правила про набуття, збереження майна без достатньої правової підстави або з підстави, яка згодом відпала (глава 83 ЦК України). (Висновки викладені у постанові ВП ВС від 08.09.2020 у справі №916/667/18).

Оскільки між сторонами у справі перестали існувати договірні відносини, а кошти, які позивач просить зобов`язати повернути відповідача, набуті останнім за розірваним договором, тобто, підстава, на якій кошти набуті відповідачем згодом відпали, таке майно може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення. У цьому разі відсутність існування договірного характеру правовідносин передбачає можливість застосування до них положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

На момент розірвання договору у відповідача була наявна передплата у розмірі 171 000,00 грн., послуги на вказану суму передоплати не надані. Тобто зобов`язання за договором до його розірвання було виконано у вигляді оплати лише позивачем, отже сторони не отримали зустрічного задоволення, що дає підстави для висновку про те, що позивач вправі повернути у свою власність майно (грошові кошти) та відновити справедливий баланс в питанні рівноправності сторін розірваної угоди.

Про можливість стягнення коштів на підставі ст.1212 ЦК України у випадку розірвання договору, зазначено і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 лютого 2020 року у справі № 910/13271/18.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вцілому дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача передплаченого залишку грошових коштів у розмірі 171 000,00 грн. (передплата в межах договору, укладеного в спрощеній формі), оскільки підстава, на якій відповідні грошові кошти набуто відповідачем, відпала.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 "правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту".

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування принципу jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справ. Зокрема, у постанові від 19.04.2023 у справі № 910/15551/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, зважаючи на положення статей 14, 162 ГПК України, що суд вирішує спір у межах заявлених позивачем вимог, а саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач; при цьому, користуючись принципом "суд знає закони", при вирішенні спору суд може застосувати до спірних правовідносин інші норми права, ніж ті, які зазначив позивач як правову підставу позову.

З огляду на викладене, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення зміні або скасуванню.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та виходячи з результату розгляду апеляційної скарги, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024р. у справі № 904/1994/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2024р. у справі № 904/1994/24 - залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Фізичну особу-підприємця Семенова Михайла Анатолійовича.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков