номер провадження справи 4/187/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 Справа № 908/2707/24

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25)

до відповідача Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення 122 330 162,95 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача Ковалишкін В.В., на підставі довіреності № 30/08-3 від 30.08.2024 (адвокат);

від відповідача Богославський В.А., на підставі довіреності № 382 від 18.12.2024 (адвокат);

від відповідача Комраков С.В., на підставі довіреності № 388 від 20.12.2024 (адвокат);

08.10.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 1 від 08.10.2024, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 08.10.2024, (вх. № 2979/08-07/24 від 08.10.2024) Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 122 330 162,95 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління, в тому числі 119 834 264,45 грн. основного боргу за надані послуги, 991 306,74 грн. 3 % річних та 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 справу № 908/2707/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2707/24, справі присвоєно номер провадження справи 4/187/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.11.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2707/24 до 12.01.2025 та відкладено підготовче засідання на 09.12.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2024 закрито підготовче провадження у справі № 908/2707/24 та призначено справу до розгляду по суті, судове засідання призначено на 13.01.2025.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2025 розгляд справи відкладався до 10.02.2025.

В судовому засіданні оголошувалася перерви без постановлення ухвали до 24.02.2025, про що зазначено в протоколі судового засідання від 10.02.2025

В судове засідання 24.02.2025 з`явилися представники позивача і відповідача, фіксація судового процесу здійснювалася з використанням системи відеоконференцзв`язку: vkz.court.gov.ua.

В судовому засіданні 24.02.2025 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на приписи ст., ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України. Мотивуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Користувач) укладено 01.01.2024 договір № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління шляхом підписання відповідачем 11.12.2023 заяви-приєднання. Відповідно до умов договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором позивач зобов`язується безперервно надавати послугу з диспетчеризації (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга), а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов договору. Як стверджує позивач, в порушення умов договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД та вимог чинного законодавства відповідачем не здійснюються обумовлені договором планові платежі та платежі за фактично надані послуги (по актам наданих послуг) за період з січня по вересень 2024 року, що призвело до утворення заборгованості в загальному розмірі 119 834 264,45 грн. (станом на час звернення до суду з цим позовом). При цьому, позивач зазначає, що протягом спірного періоду (січень вересень 2024 року) сторонами складені та підписані акти коригування, які враховані при визначенні суми заборгованості. Через порушення відповідачем умов договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД та положень чинного законодавства в частині своєчасних і повних розрахунків позивачем на підставі положень ст. 625 ЦК України нараховані відповідачу інфляційні втрати в сумі 1 504 591,76 грн. та 3 % річних в розмірі 991 306,74 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача 119 834 264,45 грн. основного боргу за надані послуги, 991 306,74 грн. 3 % річних та 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат, а всього 122 330 162,95 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління. Також позивач просив суд покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору.

Відповідачем подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 21291/08-08/24 від 29.10.2024), в якому відповідач проти позову заперечив повністю та зазначає, що не погоджується з заявленими позивачем обсягами наданих послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, зокрема за липень 2024 року. Так, з наданого позивачем до позовної заяви скріншот з сервісу АСКОД про направлення, отримання актів ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акт наданих послуг ДУА-0008550 від 31.07.2024 на суму 31 646 272,87 грн. відповідачем відхилено, не погоджено, та не підписано. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості послуги з диспетчерського оперативно-технологічного управління у липні 2024 року на суму 31 646 272,87 грн. є безпідставними. У зв`язку із цим відповідач не погоджується з розміром заявлених до стягнення сум інфляційного збільшення та 3 % річних. З 24.02.2022 здійснюється військова агресія Російської Федерації проти України у зв`язку із цим на всій території України введений воєнний стан. ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» провадить діяльність з розподілу електричної енергії на території Запорізької області, більша частина якої відноситься до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій. ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» є підприємством державного сектору економіки та включено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, який затверджено постановою КМУ від 04.03.2015 № 83, а також є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. Стабільна та безперебійна робота товариства має вкрай важливе значення для життєдіяльності всього регіону особливо в умовах воєнного стану. На теперішній час на ринку «на добу наперед» відбувається значне зростання середньозваженої ціни на купівлю електричної енергії, яка станом на 11.06.2024 перевищила 6000 грн/МВт·год (без ПДВ), що на 44 % вище середньозваженої ціни купівлі електричної енергії врахованої в діючих тарифах на послуги з розподілу електричної енергії ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», встановлених постановою НКРЕКП від 09.12.2023 № 2330 (в розрахунку статті витрат «Витрати, пов`язані з купівлею електричної енергії з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл»). Зазначені обставини ще більш поглиблюють й до того існуючий дефіцит обігових коштів, та ставлять під загрозу не тільки спроможність ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» виконувати аварійно-відновлювальні роботи енергетичної інфраструктури, яка зазнає постійних руйнувань внаслідок обстрілів з боку РФ, підготовку до осінньо-зимового періоду, виконання заходів інвестиційних програм, виплату заробітної плати та забезпечення повноцінних розрахунків на ринку електричної енергії, а і саму можливість здійснювати компанією ліцензійну діяльність з надання послуг з розподілу електричної енергії для споживачів Запорізької області, виконувати закупівлю електричної енергії на покриття втрат на її розподіл та сплачувати навіть поточні зобов`язання за послуги з диспетчерського управління. З метою організації захисту та забезпечення безпеки енергетичних об`єктів, на виконання рішення РНБО від 17.10.2023, введеного в дію Указом Президента від 17.10.2023 № 695/2023 «Про організацію захисту та забезпечення безпеки функціонування об`єктів критичної інфраструктури та енергетики України в умовах ведення воєнних дій» Товариством в пріоритетному порядку спрямовуються грошові кошти на здійснення заходів, спрямованих на захист об`єктів електроенергетики. При цьому, Постановою НКРЕКП від 29.11.2023 № 2243 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕ та НКРЕКП», ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» включено до переліку операторів систем розподілу, для яких регуляторна норма доходу на регуляторну базу активів, яка створена на дату переходу та після переходу до стимулюючого регулювання, у 2024 році становить 0 відносних одиниць. Як наслідок, ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» не має взагалі будь-яких джерел для покриття витрат, які НКРЕКП відповідно до постанови від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» пропонує покривати за рахунок другої частини прибутку, що не є джерелом інвестиційної програми, зокрема покриття дефіциту коштів для фінансування пріоритетних операційних витрат, у тому числі купівлю електричної енергії з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл. У разі не приведення до фактичного рівня тарифу для «купівлі електричної енергії з метою компенсації технологічних витрат електричної енергії на її розподіл», ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» не матиме в повному обсязі джерела покриття зазначених витрат, що, в свою чергу, впливає на можливість своєчасного виконання розрахунків з контрагентами, і, в тому числі, з НЕК «Укренерго». У зв`язку з цим, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, недоведеними та необґрунтованими та просить суд відмовити ПрАТ «Національна енергетична компанія «Укренерго» в задоволенні позову повністю.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив (вх. № 21932/08-08/24 від 11.11.2024), в якій вважає безпідставним і необґрунтованим заперечення відповідача. Так, відповідач стверджує, що не погоджується з обсягами наданих послуг з диспетчерського управління за липень 2024 року, у підтвердження чого посилається на не підписання з боку ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акту надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024. Проте, відповідно до п. 3.8 договору у разі непогодження з обсягами та/або вартістю послуги відповідач протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги має надати Позивачу повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей. Протягом цих же 5 днів відповідач має розпочати процедуру оскарження шляхом направлення повідомлення Оператору системі передач (Адміністратору комерційного обліку) та Постачальнику послуги комерційного обліку. Якщо відповідач не надає позивачу повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуг, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей. Відповідачем не надано суду доказів, що ним відповідно до п. 3.8 договору була розпочата процедура оскарження Акта надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024, тому цей Акт вважається прийнятим без розбіжностей. За таких обставин, доводи відповідача про недоведеність обсягів наданої послуги за спірний період та про безпідставність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідачем на підстав ст. 167 ГПК України надані Заперечення на відповідь на відзив (вх. № 22588/08-08/24 від 19.11.2024), в яких відповідач наполягає на тому, що той факт, що відповідач не оскаржив у визначений договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління спосіб Акта надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024 в частині наданих об`ємів цієї послуги не позбавляє відповідача заперечувати проти факту надання такої послуги. Також з огляду на компенсаційний характер сум нарахованих річних відсотків та інфляційних нарахувань відповідач просить зменшити заявлені позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційні нарахування.

07.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надійшла Заява (вх. № 2827/08-08/25 від 07.02.2025), якою відповідач просить суд долучити до матеріалів справи платіжну інструкцію № 777 від 30.01.2025 про сплату на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. за надані послуги за травень 2024 року. Також в цій заяві відповідач просив суд долучити до матеріалів справи № 908/2707/24 копії наступних документів: - довідки від 06.01.2025 № 003-92/26 «Дебіторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.12.2024»; - висновку експерта № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 2023 рік; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 9 місяців 2024 року; - довідки про податковий борг; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» станом на 01.12.2024»; - довідки щодо мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» в межах, передбачених затвердженою структурою тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» за роботи, послуги, ТМЦ станом на 01.12.2024»; - довідки щодо дефіциту обігових коштів ПАТ «Запоріжжяобленерго», крім того відповідач просив зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань до 90 %.

24.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надійшла Заява (вх. № 4086/08-08/25 від 24.02.2025), якою відповідач просить суд повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 908/2707/24 та зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань до 90 %. Також в цій заяві відповідач просив суд долучити до матеріалів справи № 908/2707/24 копії наступних документів: - довідки від 06.01.2025 № 003-92/26 «Дебіторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.12.2024»; - висновку експерта № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 2023 рік; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 9 місяців 2024 року; - довідки про податковий борг; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» станом на 01.12.2024»; - довідки щодо мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» в межах, передбачених затвердженою структурою тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» за роботи, послуги, ТМЦ станом на 01.12.2024»; - довідки щодо дефіциту обігових коштів ПАТ «Запоріжжяобленерго».

Стосовно поданих ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Заяв (вх. № 2827/08-08/25 від 07.02.2025 і вх. № 4086/08-08/25 від 24.02.2025) суд зазначає наступне.

Докази часткової сплати відповідачем заборгованості за договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління в частині сплати 12 720 000,00 грн. за надані послуги за травень 2024 року судом приймаються до розгляду та залучаються до матеріалів справи № 908/2707/24.

Щодо залучення до матеріалів справи № 908/2707/24 документів, про які зазначав відповідач, то суд залишає вказані документи без розгляду, виходячи з наступного.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони.

Змагальність господарського процесу полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За приписами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 177 ГПК України передбачено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

За частиною другою ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2024 закрито підготовче провадження у справі № 908/2707/24 та призначено справу до розгляду по суті.

Порядок розгляду справи по суті регламентовано главою 6 ГПК України, частиною першою ст. 207 якої передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

При цьому частина друга зазначеної статті передбачає, що заяви і клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд залишає без розгляду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для залучення копій документів, про які зазначає відповідач, у зв`язку із порушенням відповідачем процесуального порядку подання письмових доказів.

Щодо повернення на стадію підготовчого провадження у справі № 908/2707/24, то суд не вбачає для цього відповідних процесуальних підстав.

Так, відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21, суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Норми Господарського процесуального кодексу України не містять прямої вказівки на можливість суду на стадії розгляду справи по суті приймати рішення про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та продовження підготовчого засідання. Проте при здійсненні правосуддя слід керуватись завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує, зокрема, на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом» (рішення у справі «Walchli v. France» від 26.07.2007; «ТОВ «Фріда» проти України» від 08.12.2016).

Суд вважає, що в даному випадку відповідач не довів для вчинення яких саме конкретних процесуальних дій необхідно повернутися на стадію підготовчого провадження у справі № 908/2707/24 і з яких поважних причин такі дії не були вчиненні в підготовчому провадженні.

20.02.2025 від ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» надійшла Заява (вх. № 3943/08-08/25 від 20.02.2025) про закриття провадження у справі в частині стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. заборгованості за договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління та повернення позивачу з Державного бюджету України 152 640,00 грн. судового збору у зв`язку із частковим закриттям провадження у справі.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (позивач у справі, НЕК «УКРЕНЕРГО») є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

НЕК «УКРЕНЕРГО» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго» (публічно доступний за адресою: https://ua.energy/pro_kompaniyu/statut/statut-ta-ustanovchi-dokumenty/).

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «УКРЕНЕРГО» виконує функції оператора системи передачі юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з диспетчерського управління.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2024 між НЕК «УКРЕНЕРГО» (Оператор системи передачі (ОСП)) та Публічним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (відповідач у справі, Користувач) укладено Договір № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління шляхом підписання відповідачем 11.12.2023 заяви-приєднання (надалі - Договір).

Текст договору приєднання про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, його редакції та додатки опубліковані на офіційному сайті НЕК «УКРЕНЕРГО» за наступним посиланням: https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykivrynku/dogovory/#148- 16b0f4f3-d1df.

Наказами НЕК «УКРЕНЕРГО» від 22.12.2023 № 742 та від 07.06.2024 № 344 затверджувалися відповідні редакції договору приєднання про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та додатків до нього.

Відповідно до умов Договору про надання послуг диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 (в редакції наказу НЕК «УКРЕНЕРГО» від 07.06.2024 № 344, надалі умови Договору викладені в цій редакції) цей Договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим Договором ОСП зобов`язується безперервно надавати послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОЕС України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга). Послуга, яка надається за цим Договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010) має код 35.12. (п. 2.1 Договору)

Користувач зобов`язався здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору. (п. 2.2 Договору)

Під час виконання вимог цього Договору, а також питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавства України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України та ОЕС України. (п. 2.3 Договору)

Згідно пункту 3.1. Договору ціна цього Договору визначається як сума нарахованої вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком протягом календарного року.

Оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої нею методики (порядку) та оприлюднюється OCП на своєму офіційному веб-сайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою. (п. 3.2 Договору)

За змістом пунктів 3.3 - 3.4 Договору обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі. Планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України.

Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків:

1 платіж до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі АКО) за кожну декаду розрахункового періоду (п. 3.6 Договору)

Відповідно до п. 3.7 Договору відповідач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу з використанням підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Акти надання послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в «Системі управління ринком», що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, відповідач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або Акта надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

За умовами п. 3.8 Договору Користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом надання послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті надання послуги вартість та/або фактичний обсяг послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

У разі підтвердження розбіжностей ППКО Користувач надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог додатка 10 до Правил ринку та відображаються в акті коригування.

Черговість зарахування коштів для оплати послуг за Договором визначена п. 3.9 Договору.

Згідно з п. 11.1 Договору позивач щокварталу оформлює акт звірки рахунків наданої послуги відповідно до форми, наведеної в додатку 5 до цього Договору, та в строк до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надсилає його відповідачу в електронній формі з використанням електронного підпису (за допомогою Сервісу) або надає Відповідачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом уповноваженої особи зі своєї сторони. Відповідач протягом 3 робочих днів з дня отримання акта звірки розрахунків наданої послуги заповнює його зі своєї сторони, підписує його та повертає один примірник позивачу.

Згідно із п. 4.1 Договору обов`язки Оператора системи передачі (ОСП), зокрема, передбачають:

- своєчасно та професійно надавати послугу (п. 4.1.1);

- складати та передавати Користувачу акти про надання послуг (п. 4.1.15);

- здійснювати розрахунки за надані послуги (п. 4.1.16).

У відповідності до п. 4.2 Договору Користувач зобов`язаний, зокрема:

- своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за Договором (п. 4.2.1);

- підписувати зі своєї сторони акти надання послуги, акти коригування до актів надання послуги. Акти звірки розрахунків наданої послуги та повертати ОСП у випадках, передбачених цим Договором (п. 4.2.4);

- надавати Оператору системи передачі (ОСП) свої прогнози споживання та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передачі (п. 4.2.19).

Пунктом 4.3 Договору визначені права Оператора системи передачі (ОСП), Виконавця, в тому числі, - своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надану послугу (п. 4.3.2).

Пунктом 7.2 Договору закріплено, що сторони несуть відповідальність за достовірність даних, що надаються.

Пунктом 7.8 Договору обумовлено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до пункту 8.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання, або неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (пожежі, повені, землетрусу, стихійного лиха, воєнних дій та інших обставин непереборної сили), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за цим Договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону. Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України. (п., п. 8.3, 8.4 Договору).

Пунктом 11.3 Договору визначено, що акти надання/коригування послуги, акти звірки розрахунків, рахунки, будь-які повідомлення за цим Договором повинні направлятися однією стороною іншій за допомогою Сервісу, електронною поштою або факсимільним повідомленням, а також можуть бути підтверджені рекомендованим листом, іншим реєстрованим поштовим відправленням або доставлені кур`єром під розписку за адресою, зазначеною в цьому Договорі.

Пунктом 12.2 Договору сторони обумовили, що наявність спору, що виникає у зв`язку з цим Договором, не звільняє сторони від виконання їх зобов`язань відповідно до умов цього Договору.

У випадках, не передбачених цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. ( п. 12.4 Договору)

У відповідності до п. 13.1 Договору він набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, в якому акцептована заява-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору у спірному періоді суду не надано.

Як з`ясовано судом в ході судового вирішення спору, позивачем у період з січня по вересень 2024 року були виставлені відповідачу рахунки-фактури за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які направлялися відповідачу за допомогою Сервісу, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи роздруківки з Сервісу «АСКОД».

Надання послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за спірний період підтверджується також Актами надання послуги

- № ДУА-0003987 від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 44 074 554,82 грн.;

- № ДУА-0004752 від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 40 405 628,15 грн.;

- № ДУА-0005498 від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 40 007 544,97 грн.;

- № ДУА-0006277 від 30.04.2024 за квітень 2024 року на суму 32 839 615,67 грн.;

- № ДУА-0007020 від 31.05.2024 за травень 2024 року на суму 32 503 378,28 грн.;

- № ДУА-0007785 від 30.06.2024 за червень 2024 року на суму 30 398 258,45 грн.;

- № ДУА-0008550 від 31.07.2024 за липень 2024 року на суму 31 646 272,87 грн.;

- № ДУА-0009316 від 31.08.2024 за серпень 2024 року на суму 32 331 311,23 грн.

При цьому, позивач зазначає, що протягом спірного періоду (січень вересень 2024 року) сторонами складені та підписані акти коригування, а саме:

- № ДУА К-0001517 від 30.05.2024 до Акту надання послуги № ДУА-0003987 від 31.01.2024 за січень 2024 року, відкоригована сума 44 066 317,92 грн.;

- № ДУА К-0001858 від 13.06.2024 до Акту надання послуги № ДУА-0004752 від 29.02.2024 за лютий 2024 року, відкоригована сума 40 392 352,07 грн.;

- № ДУА К-0002114 від 25.06.2024 до Акту надання послуги № ДУА-0005498 від 31.03.2024 за березень 2024 року, відкоригована сума 39 994 443,43 грн.;

- № ДУА К-0002350 від 04.07.2024 до Акту надання послуги № ДУА-0006277 від 30.04.2024 за квітень 2024 року, відкоригована сума 32 833 968,64 грн.;

- № ДУА К-0002485 від 09.07.2024 до Акту надання послуги № ДУА-0007020 від 31.05.2024 за травень 2024 року, відкоригована сума 32 498 723,45 грн.

Вказані акти надання послуг та акти коригування підписані уповноваженими представниками сторін у відповідності до умов Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД, що не заперечується сторонами.

Також в матеріалах справи наявні рахунки-фактури за послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за січень - вересень 2024 року, в тому числі: № ДУ-0013525/0503-03041-ПД від 15.01.2024, № ДУ-0014267/0503-03041-ПД від 25.01.2024, № ДУ-0016512/0503-03041-ПД від 09.02.2024, № ДУ-0015012/0503-03041-ПД від 05.02.2024 за січень 2024 року; № ДУ-0017269/0503-03041-ПД від 15.02.2024, № ДУ-0017947/0503-03041-ПД від 25.02.2024, № ДУ-0018652/0503-03041-ПД від 05.03.2024, № ДУ-0019373/0503-03041-ПД від 08.03.2024 за лютий 2024 року; № ДУ-0020097/0503-03041-ПД від 15.03.2024, № ДУ-0021572/0503-03041-ПД від 05.04.2024, № ДУ-0022314/0503-03041-ПД від 09.04.2024 за березень 2024 року; № ДУ-0024517/0503-03041-ПД від 06.05.2024, № ДУ-0023060/0503-03041-ПД від 15.04.2024, № ДУ-0023791/0503-03041-ПД від 25.04.2024, № ДУ-0025243/0503-03041-ПД від 09.05.2024 за квітень 2024 року; № ДУ-0025981/0503-03041-ПД від 15.05.2024, № ДУ-0026707/0503-03041-ПД від 25.05.2024, № ДУ-0027435/0503-03041-ПД від 05.06.2024, № ДУ-0028164/0503-03041-ПД від 10.06.2024 за травень 2024 року; № ДУ-0028905/0503-03041-ПД від 15.06.2024, № ДУ-0029635/0503-03041-ПД від 25.06.2024, № ДУ-0030367/0503-03041-ПД від 05.07.2024, № ДУ-0031114/0503-03041-ПД від 11.07.2024 за червень 2024 року; № ДУ-0031839/0503-03041-ПД від 15.07.2024, № ДУ-0032575/0503-03041-ПД від 25.07.2024, № ДУ-0033311/0503-03041-ПД від 05.08.2024 за липень 2024 року; № ДУ-0034786/0503-03041-ПД від 15.08.2024, № ДУ-0036246/0503-03041-ПД від 05.09.2024 за серпень 2024 року; № ДУ-0037713/0503-03041-ПД від 15.09.2024 за вересень 2024 року.

При цьому, твердження відповідача щодо незгоди з обсягом наданої послуги з диспетчерського управління за липень 2024 року, про що, на думку відповідача, свідчить відмова від підписання з боку ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акту надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024, судом оцінюються критично, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося судом вище, умовами п. 3.8 Договору сторонами чітко встановлено, що у разі непогодження з обсягами та/або вартістю послуги відповідач протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги має надати позивачу повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей. Протягом цих же 5 днів відповідач має розпочати процедуру оскарження шляхом направлення повідомлення Оператору системі передач (Адміністратору комерційного обліку) та Постачальнику послуги комерційного обліку. Якщо відповідач не надає позивачу повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуг, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

Оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, що ним відповідно до п. 3.8 Договору дотримано процедуру оскарження Акта надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024, то цей Акт вважається прийнятим без розбіжностей.

За доводами позивача, відповідач за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за січень вересень 2024 року своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого станом на час звернення позивача до суду з позовом у цій справі за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 119 834 264,45 грн. (основний борг). У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховані відповідачу 3 % річних в сумі 991 306,74 грн. та інфляційні втрати в сумі 1 504 591,76 грн.

Як зазначено судом в описовій частині рішення, 07.02.20255 від відповідача та 20.02.2025 від позивача до суду надійшли відповідні заяви про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 12 720 000,00 грн., за відсутністю предмета спору із посиланням на те, що після подачі позову платіжною інструкцією № 777 від 30.01.2025 відповідачем сплачено на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. за надані послуги за травень 2024 року за Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління.

Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З положень ч. 2 ст. 11 ЦК України слідує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються зокрема договори про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно з п., п. 51, 55 ч. 1 ст. 1 цього Закону об`єднана енергетична система України (далі ОЕС України) визначена, як сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом. Оператор системи передачі юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

В п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що диспетчерське управління це оперативно-технологічне управління об`єднаною енергетичною системою України із забезпеченням надійного і безперебійного постачання електричної енергії споживачам з додержанням вимог енергетичної безпеки.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 44 Закону України «Про ринок електричної енергії» в електроенергетиці України діє єдина диспетчерська система оперативно-технологічного управління виробництвом, передачею, розподілом та споживанням електричної енергії. Функції диспетчерського (оперативно-технологічного) управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює оператор системи передачі.

Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України.

Диспетчерське (оперативно-технологічне) управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності і має забезпечувати належне функціонування ринку електричної енергії.

Диспетчеризація встановлених генеруючих потужностей та використання міждержавних перетинів мають здійснюватися відповідно до кодексу системи передачі, правил ринку та інших нормативних документів, на основі економічних критеріїв та з урахуванням технічних обмежень системи.

Згідно з пунктом 1.4 глави 1 розділу I Кодексу системи передачі оперативно- технологічне управління ОЕС України визначається, як побудована за ієрархічною структурою система контролю параметрів та режимів роботи енергосистеми в цілому та обладнання кожного енергетичного об`єкта, що входить до її складу, у процесі виробництва, передачі та розподілу електричної енергії з метою управління цими процесами для підтримання заданих параметрів та режимів роботи шляхом реалізації комплексу дій, направлених на зміну технологічних режимів та/або оперативного стану обладнання енергооб`єктів, що складається з прийняття рішення, підготовки та надання оперативної команди і контролю за її виконанням.

Відповідно до п., п. 1.1-1.5 глави 1 розділу VІІ Кодексу системи передачі управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки здійснюється шляхом диспетчерського (оперативно-технологічного) управління (далі - диспетчерське управління). Функції диспетчерського управління ОЕС України та організацію паралельної роботи з енергетичними системами інших держав здійснює ОСП. Диспетчерське управління поширюється на суб`єктів господарювання, об`єкти електроенергетики яких підключені до ОЕС України. Диспетчерське управління базується на принципах об`єктивності, прозорості та недискримінаційності та має забезпечувати належне функціонування ОЕС України та ринку електричної енергії згідно з вимогами Закону України «Про ринок електричної енергії» та відповідних нормативно-правових актів і нормативно-технічних документів. Усі оперативні команди і розпорядження ОСП, які надаються ним при виконанні функцій з диспетчерського управління, підлягають беззаперечному виконанню користувачами системи передачі/розподілу, за винятком випадків, передбачених пунктом 4.11 глави 4 цього розділу.

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД, який за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до положень статті 901 глави 63 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України)

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Згідно з п. 12.3 Договору спірні питання між Користувачем та оператором системи передачі (ОСП) розглядаються в межах наданих законодавством повноважень НКРЕКП, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики та судом.

Зі змісту п.п. 3.3-3.7 Договору слідує, що планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків:

1 платіж до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Відповідач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих позивачем або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу з використанням підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Акти надання послуги направляються Користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в «Системі управління ринком», що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, відповідач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта надання послуги (включно), або Акта надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Таким чином, сума трьох грошових зобов`язань щодо здійснення оплат планової вартості послуги розрахункового періоду (відповідно до умов п. 3.5 Договору), яким є календарний місяць, змінюється та з моменту отримання Акту надання послуги перетворюється на одне грошове зобов`язання, що становить різницю між вартістю фактично наданих послуг за підсумками місяця, зазначеною в Акті надання послуги, та сумою сплачених планових оплат вартості Послуги (у разі їх здійснення) відповідного розрахункового періоду (місяця).

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні приписи містяться в п.п. 1, 7 статті 193 ГК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 73, 74, 76, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 917/483/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Як встановлено судом вище на підставі наданих позивачем доказів, згідно з умовами Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» надало ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, що підтверджується відповідними актами наданих послуг за січень вересень 2024 року включно з урахуванням складених сторонами актів коригування за відповідні розрахункові періоди (січень вересень 2024 року). Відповідач оплатив надані послуги за спірний період частково.

Як зазначив позивач, від відповідача при отриманні ним платіжних документів рахунків-фактур, Актів приймання-передачі послуги та Актів коригування до Актів приймання-передачі послуги зауваження щодо обсягів та вартості господарської операції не надходили, доказів дотримання умов п. 3.8 Договору щодо процедури оскарження Акта надання послуги № ДУА-0008550 від 31.07.2024 відповідач суду не надав, тому всі Акти надання послуги за спірний період вважаються прийнятими без розбіжностей.

Отже факт надання позивачем послуг за вказаний період січень вересень 2024 року в рамках Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД є доведеним та відповідачем не спростований.

Докази здійснення відповідачем повної оплати вартості наданих послуг за спірний період, у строки визначені Договором, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як зазначалося вище, 30.01.2025 платіжною інструкцією № 777 відповідачем сплачено на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. за надані послуги за травень 2024 року за Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління. (Копія вказаної платіжної інструкції залучена до матеріалів справи).

Таким чином, станом на час вирішення спору судом відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. заборгованості за надані послуги за травень 2024 року за Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому, слід зазначити, що суд закриває провадження у справі на підставі вищезазначеної норми ГПК України у випадку припинення існування предмета спору, в т.ч. у разі сплати суми боргу або у разі інших обставин, якщо на час ухвалення рішення суду між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі викладеного, оскільки після відкриття провадження у даній справі, під час її розгляду відповідачем частково сплачений основний борг на суму 12 720 000,00 грн., провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12 720 000,00 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Таким чином заборгованість відповідача за надані позивачем послуги, яка залишилась несплаченою на час розгляду справи, складає 107 114 264,45 грн.

Доказів виконання зобов`язань за Договором з оплати наданих позивачем послуг за спірний період на суму 107 114 264,45 грн. суду не надано.

З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період січень вересень 2024 року в розмірі 107 114 264,45 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань з оплати за надані послуги за січень вересень 2024 року також заявлені вимоги про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 991 306,74 грн. 3 % річних та 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт порушення відповідачем грошових обов`язків з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період січень вересень 2024 року по Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Відповідно до розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період січень вересень 2024 року становить 991 306,74 грн., яка розрахована за загальний період з 19.01.2024 по 26.09.2024.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок річних відсотків, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично правильним.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 991 306,74 грн. є доведеними та обґрунтованими.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Згідно з розрахунком позивача за неналежне виконання ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління за період січень вересень 2024 року за Договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління № 0503-03041-ПД від 01.01.2024 стягненню з відповідача підлягає 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат, які розраховані за загальний період з лютого 2024 року по вересень 2024 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми річних відсотків та інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення, суду не наданий.

Розглядаючи клопотання відповідача щодо зменшення до 90 % розміру річних відсотків та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 902/417/18.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.

Поряд з цим суд відзначає, що у розумінні статті 233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України при зменшенні неустойки суд також бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу (обставини, які мають істотне значення).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які встановлюють певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір річних відсотків за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Однак, в даній справі відповідачем не доведено, що належні до сплати 3 % та інфляційні нарахування є надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення відсотків річних.

Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану) як на неможливість виконання грошових зобов`язань з Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління суд зауважує на наступне.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі війська агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Підсумовуючи викладене суд зауважує, що форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, він звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків).

Умовами розділу 8 «Форс-мажор» Договору від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління сторони визначили порядок дій сторін при настанні форс-мажорних обставин.

У даному випадку відповідачем не надано доказів дотримання порядку, прописаного в Договорі, повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.

Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, та про отримання відповідних підтверджуючих документів.

Більш того, сам Договір від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління підписаний сторонами під час військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні режиму воєнного стану.

Отже при укладенні такого Договору сторони мали усвідомлювати всі ризики його укладення під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено відповідними документами.

Також суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (Приватне акціонерне товариство «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем боргу за Договором від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення річних відсотків та інфляційних нарахувань.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо передачі Позивачу електроенергії за Договором № 15572/01 від 17.09.2018 на суму 11 556 145,30 грн. за період квітень, травень та І декада червня 2023 року є більш вірогідними, тобто доведеними, ніж зворотне, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбачений законом і є ефективним.

Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин у даній справі та визнанні судом безпідставними і необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 107 114 264,45 грн. основного боргу за надані послуги, 1 504 591,76 грн. інфляційних втрат та 991 306,74 грн. 3 % річних. В частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 12 720 000,00 грн. основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління провадження у справі підлягає закриттю.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача 2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається повністю в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи зазначене та наявне в матеріалах справи клопотання позивача про повернення судового збору суд зазначає, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідною ухвалою судовий збір в розмірі 152 640,00 грн. у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 122 330 162,95 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) 107 114 264 (сто сім мільйонів сто чотирнадцять тисяч двісті шістдесят чотири) грн. 45 коп. основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління, 1 504 591 (один мільйон п`ятсот чотири тисячі п`ятсот дев`яносто одну) грн. 76 коп. інфляційних втрат, 991 306 (дев`ятсот дев`яносто одну тисячу триста шість) грн. 74 коп. 3 % річних та 695 200 (шістсот дев`яносто п`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

3. Провадження у справі № 908/2707/24 в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя на користь Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ 12 720 000,00 грн. основного боргу за надані послуги з диспетчерського управління за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського управління закрити.

4. Повернути відповідною ухвалою суду Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 152 640 (сто п`ятдесят дві тисячі шістсот сорок) грн. 00 коп. у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 17 » березня 2025 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.