РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2025Справа № 910/13265/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Нікітіної В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕНЕРГОТЕК"

про визнання недійсним договору

за участю представників:

від позивача: Штинда О.В.

від відповідача-1: Марків В.Д.

від відповідача-2: Клименко Г.О.

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОН ТАЖ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКОСНОВА» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОТЕК» з вимогою про визнання недійсним договору №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року, що був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОТЕК».

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/13265/24, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26.11.2024.

04.11.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9888/24 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 910/13265/24 за позовною заявою ТОВ «Електросервісмонтаж» до ТОВ «ЕК-ОСНОВА» та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № 2202 від 22.02.2022.

05.11.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про залишення без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі № 910/9888/24.

15.11.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

15.11.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

25.11.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі.

25.11.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшло клопотання про витребування оригіналів документів та клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів - договору №2202 про відступлення права вимоги, датованого 22.02.2022 та акту приймання-передачі оригіналів документів, датованого 22.02.2022.

У судовому засіданні 26.11.2024 суд задовольнив клопотання позивача та залишив без розгляду клопотання позивача від 05.11.2024 про зупинення провадження у справі.

У судовому засіданні 26.11.2024 суд відклав розгляд клопотання позивача про призначення судово технічної експертизи документів до наступного судового засідання, оголосив перерву в підготовчому засіданні до 10.12.2024.

10.12.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшли заперечення на клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів.

10.12.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача-2 надійшли заперечення на клопотання позивача про призначення судової технічної експертизи документів.

У судовому засіданні 10.12.2024 представник позивача надав пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи, в яких дане клопотання підтримав, просив суд витребувати оригінали документів та призначити у справі судову технічну експертизу документів, а саме договору №2202 про відступлення права вимоги, датованого 22.02.2022 та акту приймання-передачі оригіналів документів, датованого 22.02.2022.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні надав пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи та клопотання про витребування оригіналів документів, в яких заперечував проти задоволення клопотання про призначення судової експертизи в справі, повідомив, що оригінали документів наявні у відповідача-1 та будуть надані у разі необхідності.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні надав пояснення щодо клопотання про призначення судової експертизи, в яких заперечував проти задоволення клопотання про призначення судової експертизи в справі.

В обґрунтування клопотання про призначення у справі судової технічної експертизи документів позивач посилається на те, що договір № 2202 від 22.02.2022 є підробленим, оскільки підписаний та пропечатаний не в день його датування, а значно пізніше та спрямований на отримання від позивача грошових коштів в сумі 6 539 275,18 грн незаконним шляхом. З цих підстав позивач вважає, що існує необхідність у призначенні судової технічної експертизи документів для з`ясування обставин укладення договору №2202 від 22.02.2022 пізніше.

У відповідності до ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами встановленими статтею 86 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Однак, судом встановлено, що в процесі розгляду справи, у суду не виникло питань, які потребують спеціальних знань, а фактичні обставин справи, можуть бути встановлені судом за результатами оцінки наявних у справі доказів. Обставин, які б ставили під сумнів обставини щодо підпису та печатки на документах, судом не з`ясовано.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для призначення по справі судової технічної експертизи документів, у зв`язку із чим, відмовив у задоволенні клопотання позивача.

У судовому засіданні 10.12.2024 суд оголосив про закриття підготовчого провадження та призначив справу до розгляду по суті на 29.01.2025.

23.01.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення документів по справі.

29.01.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення документів по справі.

У судовому засіданні 29.01.2025 суд оголосив про відкладення розгляду справи по суті на 18.02.2025.

13.02.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення документів по справі.

У судовому засіданні 18.02.2025 суд оголосив про відкладення розгляду справи по суті на 25.02.2025.

У судовому засіданні 25.02.2025 судом досліджено оригінал договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022.

Представник позивача у судовому засіданні 25.02.2025 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судовому засіданні 25.02.2025 надали пояснення по суті позову, проти позовних вимог заперечили.

У судовому засіданні 25.02.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позиція позивача

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18 червня 2021 року між ТОВ «Електросервісмонтаж» та ТОВ «ЕК-ОСНОВА» було укладено договір поставки № 1515-06Е.

Позивач зазначає, що 31.01.2023 отримав повідомлення від відповідача-1, датоване 22.02.2022, про те, що між ТОВ «ЕК-ОСНОВА» та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» укладено договір №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022, яким відповідач-1 передав право вимоги на загальну суму 6 539 275,18 грн на користь ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК», а також отримав вимогу ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» про погашення заборгованості від 23.02.2022 про сплату вказаної вище суми грошових коштів по договору поставки.

Позивач вважає, що ТОВ «ЕК-ОСНОВА» з 03.03.2022 стало кредитором (стягувачем), стосовно якого введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, а також підпадає під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації».

Позивач посилається на те, що відповідач-1 усвідомлюючи факт заборони на проведення розрахунків між позивачем та ТОВ «ЕК-ОСНОВА», з метою обходу встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 заборон, заднім числом уклало з ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» договір про відступлення права вимоги № 2202 від 22.02.2022.

Отже, позивач вважає, що договір № 2202 від 22.02.2022 є підробленим, оскільки підписаний та пропечатаний не в день його датування, а значно пізніше, та спрямований на отримання від позивача грошових коштів в сумі 6 539 275,18 грн.

З урахуванням викладеного, оскільки договір № 2202 від 22.02.2022 вчинений в порушення положень статей 3, 13, ч. 1 ст. 203 ЦК України та положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, позивач просить суд визнати договір №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022 недійсним.

Позиція відповідача-1

Відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що ТОВ «Електросервісмонтаж» накопичував заборгованість за договором поставки № 1515-06Е від 18.06.2021 з червня по листопад 2021 року, та станом на день подання відзиву на позов погашення заборгованості за договором поставки не здійснив.

Отже, відповідач-1 вважає, що подання позивачем позову про визнання недійсним договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022 обумовлено уникненням позивачем погашення заборгованості за договором поставки на суму 6 539 275,18 грн.

Відповідач-1 наголошує, що ТОВ «ЕК-ОСНОВА» скористалось своїм правом, передбаченим чинним законодавством, та відчужило (відступило) своє право вимоги за договором поставки №1515-06Е від 18.06.2021 на користь нового кредитора - ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК».

Відповідач-1 стверджує, що внаслідок укладення договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022 не змінився правовий статус позивача як боржника за договором поставки, не змінився обсяг зобов`язань позивача як боржника за договором поставки, не настали жодні негативні правові наслідки для позивача.

Відповідач-1 вважає, що неможливо встановити, які саме суб`єктивні права та законні інтереси позивача були порушені, оскільки оспорюваний договір не призводить ні до «фінансування держави-агресора», ні до порушення вимог чинного законодавства.

Також відповідач-1 повідомив, що сторонами допущено описку під час підготовки та укладення оскаржуваного договору, що вбачається із Акту приймання-передачі оригіналів документів від 22.02.2022, в якому, вказано, що сторони склали даний акт про те, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає оригінали документів, що стосуються договору поставки №1515-06Е від 18.06.2021.

Позиція відповідача-2

У відзиві на позов відповідач-2 заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що постанова Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 року №187 не містить заборони на укладення договорів про відступлення права вимоги, що спростовує доводи позивача про «підроблення» чи укладення «заднім числом» договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022, оскільки не існувало заборони, для «обходу» якої начебто було укладено зазначений договір.

Також відповідач-2 повідомив, що єдиним учасником (засновником) ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» є громадянка України ОСОБА_1 , що також виступає і керівником відповідного підприємства, та жодного зв`язку з державною-агресором ОСОБА_1 не має.

Відповідач-2 зазначає, що твердження позивача про те, що Акт приймання-передачі оригіналів документів від 22.02.2022 позивачу не направлявся, а відтак він є підробленим, за доводами відповідача-2, є надуманими, оскільки у відповідача-1 та відповідача-2 відсутній обов`язок з направлення такого акту приймання-передачі боржнику.

Відповідач-2 стверджує, що відповідачі не є пов`язаними особами в розумінні положень п.п. 14.1.159 Податкового кодексу України, будь-яких інших норм законодавства в частині доводів про пов`язаність зазначених юридичних осіб позивач не наводить.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

18.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА" (надалі - покупець, відповідач-1) укладено договір поставки №1515-06Е, за умовами якого постачальник зобов`язується поставляти покупцеві товарно-матеріальні цінності у порядку та строки, встановлені даним Договором, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у рахунках, які є невід`ємними його частинами. Предметом поставки за цим Договором є товари, зазначені у рахунках, які є додатками та невід`ємними частинами даного Договору, підписаними постачальником та покупцем (п. 1.1-1.2).

Відповідно до п. 2.1, 2.3 договору, ціна товару встановлюється в національній валюті України. Оплата за товар здійснюється покупцем згідно рахунків, які є невід`ємними частинами даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Терміни поставки товару узгоджується шляхом переговорів, і складає 30 робочих днів. Постачання здійснюється на умовах: FCA, с. Іванків, вул. Промислова, 1, Бориспільський район, Київська область, (Інкотермс-2010), або - в окремих випадках - за згодою сторін (з обов`язковим зазначенням про це у Рахунках, які є невід`ємними частинами даного договору). Товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем з моменту, коли постачальник передає товар перевізнику (розуміємо: транспортний засіб), найнятому покупцем (п. 3.1-3.3 Договору).

Сторони п. 4.1 договору погодили, що передача постачальником товару покупцеві здійснюється за видатковими накладними, що надаються покупцеві.

Відповідно до п. 9.1-9.2 правочину, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2022 року. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення зобов`язань за договором, які мали місце під час терміну дії договору.

Протягом червня-листопада 2021 року позивач здійснив поставку товару на загальну суму 6 539 275,18 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та не спростовується сторонами у справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА", в якому просимо суд визнати припиненими зобов`язання ТОВ "ЕСМ" перед ТОВ "ЕК-ОСНОВА" по договору поставки №1515-06Е від 18.06.2021 щодо сплати на користь останнього грошових коштів у розмірі 6 539 275,18 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі № 910/9888/24 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" відмовлено повністю.

22.02.2022 між ТОВ «ЕК-ОСНОВА» (надалі - первісний кредитор) та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» (надалі - відповідач-2, новий кредитор) укладено договір №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022, яким первісний кредитор передає, а новий кредитор набуває право вимоги належне первісному кредитору у відповідності до договору купівлі-продажу № 1515-06Е від 18 червня 2021 року, укладеного з ТОВ «ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ».

Згідно п. 1.2. договору за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів по основному договору у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору вартість права вимоги, що відступається за цим договором складає 6 539 275,18 гривень.

Первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником його обов`язків. Первісний кредитор не вправі змінювати умови основного договору без письмової згоди нового кредитора (п. 3.1., п. 3.2. договору).

За умовами п. 4.1. договору первісний кредитор зобов`язаний передати новому кредитору документи, що підтверджують право вимоги до боржника, протягом трьох робочих днів з дня підписання сторонами даного договору.

Згідно п. 4.2. договору первісний кредитор зобов`язаний письмово повідомити боржника про заміну кредитора у зобов`язанні по основному договору.

Пунктом 6.1 договору визначено, що всі правовідносини, що виникають з цього Договору або пов`язані із ним, у тому числі пов`язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим Договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосовними до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до акту приймання-передачі оригіналів документів від 22.02.2022, сторони у відповідності до п. 4.1. договору про відступлення права вимоги № 2202 від 22.02.2022 склали даний акт про те, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає оригінали документів, що стосуються договору поставки №1515-06Е від 18.06.2021, а саме: договір поставки №1515-06Е від 18.06.2021; неоплачені видаткові накладні ТОВ «Електросервісмонтаж» ОРД-000536 від 30.06.2021 на суму 964 023,38 грн.; ОРД-000583 від 09.07.2021 на суму 726 492,54 грн.; ОРД-000597 від 14.07.2021 на суму 154 663,54 грн.; ОРД-000621 від 21.07.2021 на суму 303 655,01 грн.; ОРД-000655 від 28.07.2021 на суму 75 670,96 грн.; ОРД-000699 від 10.08.2021 на суму 42 249,04 грн.; ОРД-000718 від 12.08.2021 на суму 8 899,20 грн.; ОРД-000888 від 05.10.2021 на суму 3 508 456,10 грн; ОРД-000938 від 13.10.2021 на суму 81 018,84 грн.; ОРД-000993 від 02.11.2021 на суму 497 724,26 грн.; ОРД-001060 від 18.11.2021 на суму 27 933,41 грн.; ОРД-001083 від 23.11.2021 на суму 148 488,90 грн.; виписка ТОВ «ЕК-ОСНОВА» по рахунку 311 (банк) за період 01.06.2021 по 22.02.2022.

Згідно повідомлення від 22.02.2022 відповідач-1 22.01.2023 (відповідно до поштового конверту) повідомив позивачу, що між ТОВ «ЕК-ОСНОВА» та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» укладено договір №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022.

ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» надіслав позивачу вимогу про погашення заборгованості від 23.02.2022 про сплату суми грошових коштів по договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022.

01.02.2023 позивачем направлено відповідь за вих. № 1 про відмову в задоволенні вимоги з посиланням на укладення договору між ТОВ «ЕК-ОСНОВА» та ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» значно пізніше, аніж він датований з метою обходу вимог постанови Кабінету Міністрів України № 187 від 03.03.2023.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідач-1 усвідомлюючи факт заборони, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» на проведення розрахунків між позивачем та ТОВ «ЕК-ОСНОВА», відповідач-1 з метою обходу встановлених постановою правил, заднім числом уклав з ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» договір № 2202 від 22.02.2022 про відступлення прав вимоги.

За доводами позивача, зазначені обставини підтверджуються: копією конверту від 22.01.2023, яким надіслано повідомлення від 22.02.2022; копією конверту, яким 25.01.2023 надіслана вимога ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» від 23.02.2022; обидва конверти відправлялось з одного і того ж відділення АТ «Укрпошта», характер почерку особи, яка заповнювала ці конверти, що свідчить про те, що це була одна і та ж особа; п. 1.1. оскаржуваного договору містить посилання не про договір поставки № 1515-06Е від 18.06.2021, а про договір купівлі-продажу № 1515-06Е від 18.06.2021; відсутність доказів оплати грошових коштів між відповідачами; відповідачами не додано до повідомлення та вимоги акт приймання-передачі оригіналів документів від 22 лютого 2022 року; відповідач-1 та відповідач-2 є юридичними особами, які пов`язані між собою.

Позивач вважає, що оскільки договір № 2202 від 22.02.2022 підписаний та пропечатаний не в день його датування, тобто вчинений в порушення положень статей 3, 13, ч. 1 ст. 203 ЦК України та положень постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про визнання договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022 недійсним.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, саме позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

Оспорюваний у даній справі договір №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОТЕК», за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора у зобов`язанні).

У статті 512 Цивільного кодексу України визначено перелік основних підстав для заміни кредитора у зобов`язанні. Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст.513 ЦК України).

Згідно з ст. 514, 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Однак, сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17).

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі частини першої статті 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам частини першої статті 516 ЦК України.

Судом встановлено, що договір поставки №1515-06Е від 18.06.2021, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА", не містить такої умови, як отримання згоди позивача на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні частини першої статті 516 ЦК України.

З огляду на викладене, судом не приймаються посилання позивача в частині направлення відповідачем-1 повідомлення та вимогу лише у січні 2023 року, оскільки несвоєчасне повідомлення боржника про відступлення права вимоги не є підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

Відповідно до акту приймання-передачі оригіналів документів від 22.02.2022, сторони у відповідності до п. 4.1. договору про відступлення права вимоги № 2202 від 22.02.2022 склали даний акт про те, що первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає оригінали документів, що стосуються договору поставки №1515-06Е від 18.06.2021, а саме: договір поставки №1515-06Е від 18.06.2021; неоплачені видаткові накладні ТОВ «Електросервісмонтаж» ОРД-000536 від 30.06.2021 на суму 964 023,38 грн.; ОРД-000583 від 09.07.2021 на суму 726 492,54 грн.; ОРД-000597 від 14.07.2021 на суму 154 663,54 грн.; ОРД-000621 від 21.07.2021 на суму 303 655,01 грн.; ОРД-000655 від 28.07.2021 на суму 75 670,96 грн.; ОРД-000699 від 10.08.2021 на суму 42 249,04 грн.; ОРД-000718 від 12.08.2021 на суму 8 899,20 грн.; ОРД-000888 від 05.10.2021 на суму 3 508 456,10 грн; ОРД-000938 від 13.10.2021 на суму 81 018,84 грн.; ОРД-000993 від 02.11.2021 на суму 497 724,26 грн.; ОРД-001060 від 18.11.2021 на суму 27 933,41 грн.; ОРД-001083 від 23.11.2021 на суму 148 488,90 грн.; виписка ТОВ «ЕК-ОСНОВА» по рахунку 311 (банк) за період 01.06.2021 по 22.02.2022.

Таким чином, ТОВ «ЕК-ОСНОВА» відступило на користь ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК право вимоги на суму заборгованості - 6 539 275,18 грн ТОВ «Електросервісмонтаж» за договором поставки.

Позивач, в якості підстави для визнання недійсним договору №2202 про відступлення права вимоги від 22.02.2022, посилається на те, що ТОВ «ЕК-ОСНОВА» з метою обходу встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 заборон, уклав з ТОВ «ПРОМЕНЕРГОТЕК» договір про відступлення права вимоги № 2202 від 22.02.2022 пізніше, ніж зазначено у договорі.

Отже, за доводами позивача договір № 2202 від 22.02.2022 є підробленим, оскільки підписаний не в день його датування, а значно пізніше, що свідчить про його недійсність, та спрямований на отримання від позивача грошових коштів в сумі 6 539 275,18 грн з порушенням чинного законодавства.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, за змістом п.3 ст.180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Отже, дослідивши договір №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року, судом встановлено, що оскаржуваний договір укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕК-ОСНОВА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОТЕК», якими було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, підписано без жодних застережень та скріплено печатками текст договору, відтак спірний правочин було вчинено 22.02.2022.

При цьому, твердження позивача про направлення відповідачами повідомлення про укладення спірного договору та вимогу про сплату боргу лише в січні 2023 року, відправлення конвертів відповідачами з одного відділення АТ «Укрпошта» та відсутність доказів сплати вартості вимоги не є свідченням та належним доказом укладання правочину пізніше 22.02.2022.

Таким чином, судом відхиляються доводи позивача про те, що спірний договір №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року було укладено не 22.02.2022, а значно пізніше, з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість.

Посилання позивач на обхід відповідачем-1 заборони, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», суд відхиляє, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», яка набула чинності 04.03.2022, для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті.

Отже, дія мораторію передбачає заборону на вчинення конкретно визначеного переліку дій між учасниками правовідносин, встановлює певний правовий режим для цих правовідносин і впливає на перебіг грошових та інших зобов`язань.

З моменту запровадження вказаного мораторію суб`єктивне право осіб-кредиторів (стягувачів), перелік яких наведений в постанові № 187, зазнає обмежень у можливості реалізувати ними право вимоги до зобов`язаної сторони, у тому числі шляхом звернення за судовим захистом. Також мораторій хоча і не припиняє суб`єктивне право, однак на строк дії мораторію таке право не може реалізуватися шляхом виконання.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із засновників та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕК-ОСНОВА» є ОСОБА_2, який є громадянином Російської Федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, учасник ТОВ «ЕК-ОСНОВА» ОСОБА_2 перебував на території України, має посвідку на тимчасове проживання в України та дозвіл на застосування праці, що підтверджується карткою фізичної особи - платника податків, видана ДПА у м. Києві 12.12.2007, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; посвідченням на тимчасове проживання в України від 20.05.2015 номер - НОМЕР_2 ; посвідченням на тимчасове проживання в України від 27.07.2018 номер - НОМЕР_3 ; дозвіл на застосування праці іноземців та осіб без громадянства НОМЕР_4, виданий Київським міським центром зайнятості 09.12.2021.

Судом враховано, що рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/9888/24 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Електросервісмонтаж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА" про визнання припиненими зобов`язання ТОВ "ЕСМ" перед ТОВ "ЕК-ОСНОВА" по договору поставки №1515-06Е від 18.06.2021 щодо сплати на користь останнього грошових коштів у розмірі 6 539 275,18 грн. відмовлено повністю.

Під час розгляду справи №910/9888/24 судом досліджено та не встановлено підстав для припинення зобов`язання з оплати отриманого товару за договором поставки №1515-06Е від 18.06.2021, як введення мораторію на перерахування коштів. Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/9888/24 встановлено, що учасник ТОВ «ЕК-ОСНОВА» ОСОБА_2 перебував на території України на законних підставах.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 у справі №910/9888/24 встановлено, що позивач не є особою щодо якої постановою № 187 введено заборону на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, позивач не підпадає під визначення осіб, стосовно яких встановлено заборону відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 187, відомості стосовно відповідача відсутні у державному реєстрі санкцій, відтак у рішенні від 23.12.2024 у справі №910/9888/24 суд дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Електросервісмонтаж» правових підстав утримуватися від виконання взятих на себе зобов`язань за договором поставки №020/05-05 щодо проведення повного розрахунку з постачальником за отриманий товар.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187 не поширюються на правовідносини у цій справі.

Таким чином, позивачем не надано як доказів на підтвердження застосування до відповідача-1 обмежувальних заходів, передбачених нормативно-правовими актами, так і доказів на підтвердження наявності кінцевих бенефіціарних власників ТОВ «ЕК-ОСНОВА» - громадян Російської Федерації, крім тих, які законно проживають на території України, у зв`язку з чим доводи позивача про укладення оскаржуваного договору з метою обходу заборон, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 № 187, є безпідставними та необґрунтованими.

Також суд звертає увагу, що позивач не обґрунтував, які його права та охоронювані інтереси порушуються оспорюваним договором №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року.

Поряд з тим, Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17 зазначив, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Отже, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕК-ОСНОВА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМЕНЕРГОТЕК» договір №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року, ніяким чином не порушує права ТОВ «ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ», оскільки спірний правочин спрямований виключно на заміну кредитора, а у зв`язку з заміною кредитора не змінюються умови договору поставки, розмір заборгованості, тобто фактично змінюється лише особа, на користь якої боржник зобов`язаний оплатити заборгованість за договором.

Твердження позивача про те, що акт приймання-передачі оригіналів документів також укладався заднім числом, не відповідають дійсності з огляду на відсутність відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин.

Таким чином, суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору №2202 про відступлення права вимоги від 22 лютого 2022 року відсутні.

Отже, позивачем, в порядку приписів статті 74 Господарського процесуального кодексу України, не було доведено наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання недійсним договору згідно статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ВИСНОВКИ СУДУ

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРОСЕРВІСМОНТАЖ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК-ОСНОВА" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМЕНЕРГОТЕК" про визнання недійсним договору.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.03.2025.

Суддя О.В. Гулевець