ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/119/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув справу

за позовом: Приватного підприємства "ЮПрофіт"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропринт"

про: стягнення 47 487,86 грн

секретар судового засідання: С.Коваль

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ОПИС СПОРУ

Приватне підприємство "ЮПрофіт" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Пропринт" про стягнення 43 214, 84 грн боргу, 291,03 грн відсотків річних, 1 366,85 грн інфляційних втрат та 2 615,14грн пені.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 12 травня 2021 року між Приватним підприємством "ЮПрофіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Пропринт" було укладено договір купівлі-продажу поліграфічних матеріалів.

Позивач стверджує, що згідно з умовами договору відповідачу передано товар на загальну суму 43 214,84 грн. Всупереч умовам договору, покупець не оплатив поставлений товар що становить суму основного боргу відповідача. на користь Позивача.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" позивач нарахував відповідачу 2 615,14 грн пені.

На підставі статі 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 291,03 грн відсотків річних та 1 366,85 грн інфляційних втрат.

Відповідач відзив на позов суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 19 лютого 2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 18 березня 2025 року.

18 березня 2025 року позивач подав до суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про місце дату та час розгляду справи учасники завчасно повідомлені належним чином, що стверджується довідками про доставку електронного листа до кабінетів позивача та відповідача.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Господарський суд встановив наступне.

12 травня 2021 року Приватне підприємство "ЮПрофіт" (продавець/позивач) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Пропринт" (покупець/відповідач) уклали договір купівлі - продажу поліграфічних матеріалів №-65КП (далі - договір), відповідно до предмету якого в порядку та на умовах визначених цим договором продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає та оплачує поліграфічні матеріали (далі по тексту - товар).

Згідно з умовами пункту 2.1. договору, сторони за цим договором домовились, що виставлений продавцем рахунок-фактура, який визначає асортимент, кількість, одиниці виміру товару та суму оплати - є погодженим замовленням покупця, але тільки за умови надсилання продавцеві покупцем скан-копії погодженого макету з підписом представника покупця, без скан-копії підписаного макету замовлення не вважатиметься погодженим. Видаткові накладні і рахунки-фактури є невід`ємними частинами цього договору і мають юридичну силу специфікацій у розумінні статті 266 Господарського кодексу України.

Згідно з умовами пункту 2.2. договору, продавець зобов`язаний направити покупцю зареєстровану податкову накладну за належною системою електронного документообігу після реєстрації податкової накладної в єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пунктів 2.6.-2.7. договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним, законодавством України. Підпис видаткової накладної уповноваженим представником покупця підтверджує передачу товару та виконання зобов`язань продавця за цим договором. Перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент отримання товару уповноваженим представником покупця.

Згідно з положеннями пунктів 3.1. - 3.2. договору, продавець надає покупцеві відстрочення оплати 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту отримання товару п.2.6. договору. У випадку неоплата покупцем рахунку-фактури у строк визначений в п.3.1. цього договору, продавець має право перевиставити рахунок-фактуру з врахуванням курсу валюти п.3.3. цього договору.

Позивач вказує, що у вересні 2024 року поставив відповідачу згідно з видатковими накладними товар на загальну суму 43 214,84 грн.

Позивач надав наступні видаткові накладні: №1911 від 2 вересня 2024 року на суму 3 805,99 грн, №1914 від 2 вересня 2024 року на суму 3 036,76 грн, №1962 від 9 вересня 2024 року на суму 6 013,32 грн, №2051 від 24 вересня 2024 року на суму 16 106,74 грн, №2071 від 27 вересня 2024 року на суму 8 902,48 грн, №2100 від 30 вересня 2024 року на суму 976,58 грн, №2199 від 14 жовтня 2024 року на суму 5 337,74 грн. Тобто всього на суму 44 179,61 грн.

Вказані видаткові накладні не містять підписів та печаток зі сторони покупця (ТзОВ "Пропринт").

Згідно з умовами пункту 4.2. договору, за несвоєчасну та/або неповну поставку партії товару продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої поставки/недопоставки.

Позивач за період з 18 жовтня 2024 року по 26 січня 2025 року нарахував відповідачу 2 615,14 грн пені.

Також, керуючись статтею 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу за період з 18 жовтня 2024 року по 26 січня 2025 року 1 366,85 грн інфляційних втрат та 291,03 грн відсотків річних.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаємних розрахунків, за яким заборгованість відповідача становить 43 214,84 грн. Даний акт звірки не підписаний зі сторони відповідача.

26 грудня 2024 року позивач направив відповідачу претензію про сплату боргу в сумі 43 214,84 грн.

Матеріали справи не містять відповіді на вказану претензію.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін

З наведених обставин видно, що спірні правовідносини є за своїм змістом майновими, договірними та стосуються постачання товару/продукції за договором купівлі-продажу. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права в частині своєчасної оплати отриманого відповідачем товару порушеними.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Статтею 655 ЦК України врегульовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 536 ЦК України унормовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з нормами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як визначено умовами договору, приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним, законодавством України. Підпис видаткової накладної уповноваженим представником покупця підтверджує передачу товару та виконання зобов`язань продавця за цим договором. Перехід права власності на товар та ризиків відбувається в момент отримання товару уповноваженим представником покупця. Продавець надає покупцеві відстрочення оплати 45 (сорок п`ять) календарних днів з моменту отримання товару п.2.6. договору.

У матеріалах справи наявні видаткові накладні, які позивач надав на підтвердження виконання договірних зобов`язань зі свого боку. Однак, вказані видаткові накладні не містять підписів та печаток зі сторони покупця (ТзОВ "Пропринт").

Окрім видаткових накладних позивач надав суду акт звірки взаємних розрахунків, за яким заборгованість відповідача становить 43 214,84 грн. А проте, даний акт також не підписаний зі сторони відповідача.

Суд зазначає, що надані позивачем документи, зокрема накладні, не містять підпису та печатки отримувача, складені в односторонньому порядку, та не підтверджують факту поставки товару за договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року №996-XIV (з наступними змінами та доповненнями) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Приписами статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Окрім цього суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до вимог чинного законодавства, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій суд зауважує наступне. Акт звірки відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є беззаперечним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Необхідно також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Cуд ураховує правові висновки надані Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 916/499/20 щодо правового тлумачення акту звірки взаємних розрахунків.

Таким чином відсутність підпису та відбитку печатки первинних документах, зокрема на видаткових накладних, є істотними недоліками, оскільки вони перешкоджають ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції від імені відповідача. З огляду на викладене, суд робить висновок, що надані позивачем видаткові накладні не є належним доказом на підтвердження факту поставки товару відповідачу.

Визначальною ознакою господарської операції у розумінні статей 1, 3, 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, судам у розгляді справи належало дослідити, окрім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірними видатковими накладними, обставини зберігання та використання цього товару у господарській діяльності покупця тощо (схожі висновки викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.11.2019 у справі № 905/49/15, від 29.11.2019 у справі № 914/2267/18).

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 916/922/19).

Суд звертає увагу позивача, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.

Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником ПДВ при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.

Такий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.06.2021 зі справи № 910/23097/17.

З урахуванням наведеного Верховний Суд зазначає, що, оцінюючи податкові накладні у сукупності з іншими доказами у справі, господарські суди повинні враховувати фактичні дії як постачальника так і покупця щодо відображення ними в податковому та бухгалтерському обліку постачання спірного товару.

Якщо сторона заперечує факт передачі товару за договором поставки за податковими накладними, але одночасно реєструє податкові накладні на придбання товарів від постачальника та формує як покупець податковий кредит за фактом поставки товару на підставі спірних видаткових накладних, і жодним чином не пояснює свої дії та правову підставу виникнення в платника права на податковий кредит з ПДВ за цими накладними, то така поведінка сторони не є добросовісною та розумною. У такому випадку дії сторони з реєстрації податкових накладних засвідчують волю до настання відповідних правових наслідків, тому податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (постачальником) на постачання послуг на користь другої сторони (покупця), може бути допустимим доказом факту прийняття товару від контрагента на визначену суму, якщо покупець вчинив юридично значимі дії, зокрема, відобразив податковий кредит за вказаною господарською операцією з контрагентом (постанова Об`єднаної палати ВС від 3 червня 2022 року у справі № 922/2115/19).

А проте, матеріали справи не містять будь - яких належних та допустимих доказів, що підтверджують поставку товару за договором купівлі - продажу поліграфічних матеріалів №-65КП від 12 травня 2021 року на підставі видаткових накладних №1911 від 2 вересня 2024 року на суму 3 805,99 грн, №1914 від 2 вересня 2024 року на суму 3 036,76 грн, №1962 від 9 вересня 2024 року на суму 6 013,32 грн, №2051 від 24 вересня 2024 року на суму 16 106,74 грн, №2071 від 27 вересня 2024 року на суму 8 902,48 грн, №2100 від 30 вересня 2024 року на суму 976,58 грн, №2199 від 14 жовтня 2024 року на суму 5 337,74 грн. Зазначені накладні не можуть бути належними доказами здійснення поставки позивачем відповідачу.

З огляду на такі обставини суд констатує, що підстави для визнання наявності заборгованості відповідача перед позивачем відсутні.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з умовами пункту 4.2. договору, за несвоєчасну та/або неповну поставку партії товару продавець зобов`язаний сплатити покупцю пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми такої поставки/недопоставки.

Позивач за період з 18 жовтня 2024 року по 26 січня 2025 року нарахував відповідачу 2 615,14 грн пені.

Проте, судом не встановлено обставин порушення боржником зобов`язання, з огляду на недоведеність поставки товару, а тому позовні вимоги про стягнення неустойки є необґрунтованими.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

А отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Керуючись положеннями статті 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу за період з 18 жовтня 2024 року по 26 січня 2025 року 1 366,85 грн інфляційних втрат та 291,03 грн відсотків річних.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем не встановлено обставин порушення боржником зобов`язання, з огляду на недоведеність поставки товару, а відтак позовні вимоги про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат є необґрунтованими.

Висновки суду

Суд не встановив обставин щодо прострочення виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим суд не має підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 43 214, 84 грн боргу, 291,03 грн відсотків річних, 1 366,85 грн інфляційних втрат та 2 615,14грн пені.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору за даним спором становить 3 028,00 грн.

Вказані судові витрати покладаються на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати у вигляді судового збору покласти на позивача.

Позивач: Приватне підприємство "ЮПрофіт" (79053, м. Львів, вул. Володимира Великого 83, кв. 111, ідентифікаційний код 41340270).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Пропринт" (33016, м. Рівне, вул. Фабрична 6, ідентифікаційний код 38822418).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя Андрій КАЧУР