ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 Справа № 917/150/25

Суддя Мацко О.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Приколотнянський олійноекстраційний завод», 62630, Харківська обл., Куп`янський р-н, смт. Приколотне, вул. Центральна, 45, ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна», 36010, м. Полтава, вул. Половки, 62, ,

про стягнення 64 232,99 грн

Без виклику представників сторін

Ухвалою від 27.01.2025р. суд відкрив провадження у справі, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема встановив відповідачу строк у 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов . Вказана ухвала була направлена відповідачу поштою (зареєстрований Електронний кабінет відсутній), та повернута до суду без вручення адресату з відмткою поштової устанои про відсутність відповідача за вказаною адресою.

Відповідач відзив на позов не надав. Встановлені строки для його подання закінчилися. Згідно із ст. 113 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені,- встановлюються судом.

Згідно з ч. 8 ст. 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно із ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Судом встановлено, що між ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА», далі за текстом також Продавець або Відповідач, з одного боку та ТОВ «ПРИКОЛОТНЯНСЬКИЙ ОЛІЙНОЕКСТРАКЦІЙНИЙ ЗАВОД» (далі за текстом Покупець або Позивач) було укладено Договір № ПК-2412/19 КУПІВЛІ - ПРОДАЖУ НАФТОПРОДУКТІВ (з використанням паливних карт) від 24.12.2019 р. (а.с.17-19) з Додатками до нього.

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві автомобільне паливо (далі Нафтопродукти) в кількості і асортименті, визначеному Покупцем, а Покупець зобов`язався прийняти його і сплатити за нього визначену Договором ціну.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом року з можливість пролонгації, а у частині виконання сторонами зобов`язань до їх повного виконання. Додатками до договору є правила використання паливни карток, заява клієнта на отримання пластикових паливних карт (а.с.19-20).

Пунктом 2.1., 2.2., 2.2.1., 2.2.2. Договору Сторони визначили, що передача Нафтопродуктів Покупцеві здійснюється шляхом заправки автомобільного транспорту Покупця автомобільним паливом на АЗС на підставі названих касиру - оператору АЗС марки і кількості Нафтопродукту, яким необхідно заправити керований представником Покупця автомобіль та наданням касиру- оператору АЗС паливну карту «Татнєфть», яка визначається Сторонами товаророзпорядчим дорученням на передачу Нафтопродукту.

Відповідно до п.3.2. Договору ТК передаються Покупцеві за умови їх

попередньої оплати.

Умовами п.4.2. та 4.3. Договору Покупець оплачує Продавцеві на його розрахунковий рахунок попередню оплату грошових коштів за Нафтопродукти. Датою виконання Покупцем свого обов`язку по внесенню попередньої оплати за Нафтопродукти є дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Як вказує позивач, на виконання вищевикладеного Покупець сплатив на банківський рахунок Продавця попередню оплату в розмірі 85 694, 40 грн. згідно рахунку на оплату № ТА000000581 від 17.02.2022 р., платіжна інструкція № 3923 від 21 лютого 2022 року (арк..справи 24). Платіжна інструкція оформлена належним чином і містить посилання на договір.

У зв`язку з тим, що товар отримано не було, Покупець направив Продавцю лист вих.№ 45/7а від 08.07.2024 р. Щодо необхідності повернення не забезпечених відпуском товару Нафтопродукту коштів та акт звірки за період з 01.01.2021 по 01.07.2024 року. Однак, Покупець не отримав відповіді на вищезазначений лист, кошти також не були повернуті.

Позивач надіслав Відповідачу претензію вих. №61/7а від 09.08.2024 р. про сплату 64 232,99 грн. (здійснена попередня оплата, яка не забезпечена виконанням і підлягає поверненню), згідно відповіді на яку Відповідач визнає наявну суму заборгованості, але повідомляє про неможливість сплати цих коштів в добровільному порядку в зв`язкуз запровадженням воєнного стану, накладення арешту на кошти підприємства та заборону видаткових операцій.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

Згідно з п. 1 ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Водночас, статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до вимог статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 3, 4 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач не надав жодного доказу на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення позову.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позовних вимог (з урахуванням приписів ч.3 ст.4 ЗУ «Про судовий збір»). Надлишково сплачена сума судового збору може бути повернута позивачу на підставі поданої ним заяви.

Керуючись статтями 73, 74, 76 - 79, 86, 129, 231, 233, 237, 238, 240 - 242 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» (36010, м.Полтава, вул..Чумацький Шлях, 62, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Приколотнянський олійноекстракційний завод» (62630, Харківська обл.., Куп`янський р-н, смт Приколотне, вул..Центральна, буд.45, ) 64 232,99 грн боргу, 2422,40 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України).

Повне рішення складено 18.03.2025р.

Суддя О.С.Мацко