ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025м. ДніпроСправа № 904/1728/24

за позовом Дніпровської міської ради, м. Дніпро

до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації, м. москва, російська федерація

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство "Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5" Дніпровської міської ради м. Дніпро

про стягнення шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України у розмірі 475 571,21 грн

Суддя Золотарьова Я.С.

Секретар судового засідання Мошинець Ю.О.

Представники:

від позивача: Семчук Н.В., посвідчення

від відповідача: не з`явився

від третьої особи: Мамедова Нурлана

ПРОЦЕДУРА

Дніпровська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації і просить суд стягнути з відповідача шкоду завдану внаслідок збройної агресії російської федерації у розмірі 475 571,21 грн та судовий збір.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 23.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

29.04.2024 позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2024 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 06.06.2024.

22.05.2024 позивач подав клопотання про долучення доказу.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.06.2024 відкладено підготовче провадження на 18.09.2024.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2024 відкладено підготовче провадження на 03.12.2024.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 відкладено підготовче провадження на 15.01.2025.

13.12.2024 позивач подав письмові пояснення.

Згідно наказу господарського суду Дніпропетровській області № 933-В від 26.12.2024 суддя Золотарьова Яна Сергіївна перебувала у щорічній відпустці з 01.01.2025 по 16.01.2025 включно, тому підготовче засідання призначено на 21.01.2025.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2025.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.02.2025 відкладено підготовче провадження на 04.03.2025.

04.03.2025 позивач подав письмові пояснення.

У судовому засіданні 04.03.2025 розпочато розгляд справи по суті: заслухано виступ представника позивача, встановлено обставини справи та досліджено докази, наявні у матеріалах справи. Під час судових дебатів позивач просив позов задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача у підготовчі та судові засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав.

Щодо дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, суд зазначає таке.

Статтею 365 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частинами 1, 2 статті 367 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно, зокрема, вручити документи на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території держави відповідача регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 19.12.1992.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введений в Україні воєнний стан, дія якого неодноразово продовжувалась та триває станом на момент ухвалення рішення суду у цій справі.

Відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності», який набрав чинності з 05.02.2023, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої у м. Києві 20.03.1992 та ратифікованої постановою Верховної Ради України від 19.12.1992.

Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

За зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію Росії проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати у повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.

З інформації на офіційному веб сайті АТ «Укрпошти» відомо, що АТ «Укрпошта», припинила доставку поштових відправлень до/з Росії з перших днів повномасштабного вторгнення.

Водночас, у зв`язку із порушенням Російською Федерацією цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акта, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справи України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та Російською Федерацією від 14.02.1992.

Відтак, діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинено відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року та подальше застосування відповідного алгоритму для подачі будь-яких судових документів до сторони відповідача дипломатичними каналами не є можливим.

Водночас, навіть незважаючи на введення воєнного стану в Україні, дотримання процесуального механізму належного повідомлення учасників справи є необхідною і важливою умовою для забезпечення та реалізації завдань та принципів правосуддя.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів у цій справі дипломатичними каналами, повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи здійснювалось шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України https://dp.arbitr.gov.ua/.

Крім того, з метою повідомлення відповідача про розгляд цієї справи, суд ухвалою від 23.04.2024 зобов`язав позивача надати докази надсилання на електронну адресу відповідача позовної заяви з додатками.

Ухвалами від 06.06.2024, 13.12.2024 та 18.02.2025 зобов`язано позивача здійснити переклад цієї ухвали на російську мову з нотаріальним засвідченням його вірності, а також позовної заяви та доданих до неї документів та направити їх на адресу посольства російської федерації в Польщі (та його електронну пошту - ), та посольства російської федерації в Угорщині (електронна пошта - ), докази чого надати суду.

Позивачем вищевказані ухвали виконані не були з причин, викладених у письмових поясненнях.

З огляду на викладене, судом здійснені усі можливі дії, спрямовані на повідомлення відповідача про судову справу.

Як вже зазначалось вище, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Судова система не припиняє працювати, але значна кількість повітряних тривог, відключення електроенергії, призводить до збільшення часу розгляду судових справ.

Судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

З огляду на викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, суд розглянув справу в межах розумного строку.

У судовому засіданні 04.03.2025 ухвалено судове рішення в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України з оформленням скороченої частини рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ведення агресивної війни та агресивних дій збройні сили Російської Федерації 28.06.2022 вчинили черговий терористичний акт шляхом ракетної атаки, внаслідок чого вибуховою хвилею була пошкоджена будівля комунальної власності за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, буд. 111 (Новокодацький район), м. Дніпро.

09.06.2023 комісією з обстеження майна, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, повноваження якої визначені рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 09.05.2023 № 2-9/5 " Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 01.07.2022 №624 «Про створення комісій з обстеження пошкоджених будівель і споруд, об`єктів незавершеного будівництва внаслідок збройної агресії російської федерації», на підставі заяви генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради від 29.05.2023 за №404, було проведено обстеження будівлі, що розташована за адресою вул. Велика Діївська, буд.111 у Дніпрі, який є балансоутримувачем даного будинку (далі - Балансоутримувач) за результатами якого складено АКТ №241 та АКТ №238.

За результатами обстеження будівель (АКТ №241), комісією були виявленні основні візуальні пошкодження, а саме: пошкодження шести дерев`яних віконних блоків, що відновлено шляхом заміни скла, загальною площею 13,86 кв. м (будівля літ. Б-1 денного стаціонару).

За результатами обстеження поліклініки, пункту медичного обслуговування та консультації літ. А-5 (АКТ №238), комісією були виявленні основні візуальні пошкодження, а саме: пошкодження тридцяти двох дерев`яних віконних блоків загальною площею 101,39 кв. м та один дерев`яний дверний блок загальною площею 3,17 кв. м.

У зв`язку з необхідністю поточного ремонту по заміні вікон першого та другого поверхів у будівлі Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5" Дніпровської міської ради за адресою: вул. Велика Діївська, буд. 111 у м. Дніпрі за «Єдиним закупівельним словником» ДК 021:2015-45000000-7 - «Будівельні роботи та поточний ремонт» Балансоутримувачем в особі генерального директора Аношко Альбіни Миколаївни було укладено договір про надання послуг № 41 від 26.08.2022.

Витрати на відновлення пошкодженого майна (як стверджує позивач) здійснювались за рахунок коштів бюджету Дніпровської міської територіальної громади. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, у розмірі 475 571,21 грн.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов.

Позиція третьої особи

Третя особа не скористалась своїм правом на подання письмових пояснень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Дніпровська міська рада є власником об`єкту нерухомого майна - загальною площею 4 837,1 кв. м, що складається : балкони, прибудова літ. А А; надбудова літ. над А-5; ґанок з пандусом літ. а; ґанок літ. а2; вентиляційна шахта літ. а3; ґанок літ. а4; вентиляційна шахта літ. а5; вентиляційна шахта літ. а6; ґанок літ. а7; Будівля денного стаціонару літ. Б-1 загальною площею 262,6 кв.м; прибудова літ. 6-1; прибудова літ. б11; ґанок літ. б2;ганок літ. б3; Будівля адміністративно-господарської частини літ. В-1, загальною площею 77,2 кв.м; прибудова літ. в-1; прибудова літ. в21; Насосна станція літ. Р; Льодник №7, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Велика Діївська (Новокодацький район), будинок 111, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Рішенням Дніпровської міської ради від 05.12.2018 за №12/38 «Про закріплення на праві оперативного управління за комунальними некомерційними підприємствами, які є закладами охорони здоров`я, об`єктів нерухомого майна» закріплено на праві оперативного управління за Комунальним некомерційним підприємством «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» вищезазначений об`єкт нерухомого майна.

24.02.2022 о п`ятій годині ранку розпочався відкритий воєнний напад Російської Федерації (далі - Відповідач, РФ) на Україну.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Пізніше Указами Президента України дію воєнного стану в Україні продовжено. На час ухвалення цього рішення воєнний стан триває.

28.06.2022 збройні сили Російської Федерації вчинили терористичний акт шляхом ракетної атаки, внаслідок чого вибуховою хвилею була пошкоджена будівля комунальної власності за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська, буд. 111 (Новокодацький район), м. Дніпро.

За даним фактом було складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

05.04.2024 Дніпровською міською радою було скеровано запит до Управління Служби безпеки України в Дніпропетровській області щодо надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Позивачем до матеріалів справи 22.05.2024 надано Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження - 0000026 у якому за №240 зафіксовані події, про які вказує позивач у цій справі (а.с.113-115)

09.06.2023 комісією з обстеження майна, зруйнованого внаслідок надзвичайної ситуації воєнного характеру, спричиненої збройною агресією Російської Федерації, повноваження якої визначені рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 09.05.2023 № 2-9/5 " Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 01.07.2022 №624 «Про створення комісій з обстеження пошкоджених будівель і споруд, об`єктів незавершеного будівництва внаслідок збройної агресії російської федерації», на підставі заяви генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради від 29.05.2023 за №404, було проведено обстеження будівлі, що розташована за адресою вул. Велика Діївська, буд.111 у Дніпрі, який є балансоутримувачем даного будинку (далі - Балансоутримувач) за результатами якого складено АКТ №241 та АКТ №238.

За результатами обстеження будівель (АКТ №241), комісією були виявленні основні візуальні пошкодження , а саме: пошкодження шести дерев`яних віконних блоків, що відновлено шляхом заміни скла, загальною площею 13,86 кв. м (будівля літ. Б-1 денного стаціонару).

За результатами обстеження поліклініки, пункту медичного обслуговування та консультації літ. А-5 (АКТ №238), комісією були виявленні основні візуальні пошкодження, а саме: пошкодження тридцяти двох дерев`яних віконних блоків загальною площею 101,39 кв. м та один дерев`яний дверний блок загальною площею 3,17 кв. м.

За висновком обстеження встановлено відновлення віконних блоків шляхом заміни на металопластикові віконні блоки, загальною площею 101,39 кв. м та одного дерев`яного дверного блоку шляхом заміни на металевий дверний блок загальною площею 3,17 кв. м за кошти міського бюджету.

Інформація, щодо руйнування та пошкодження майна позивача була внесена до Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації, що підтверджується витягами від 28.06.2023.

У зв`язку з необхідністю поточного ремонту по заміні вікон першого та другого поверхів у будівлі Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 5" Дніпровської міської ради за адресою: вул. Велика Діївська, буд. 111 у м. Дніпрі за «Єдиним закупівельним словником» ДК 021:2015-45000000-7 - «Будівельні роботи та поточний ремонт» Балансоутримувачем в особі генерального директора Аношко Альбіни Миколаївни було укладено договір про надання послуг № 41 від 26.08.2022 (надалі Договір).

Ціна договору становить 509 698,56 (п`ятсот дев`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім гривень 56 копійок) грн., у тому числі ПДВ 20% - 84 949,76 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень 76 копійок), згідно з договірною ціною, яка є невід`ємною частиною договору. Строк дії договору 31.12.2022.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Сторони можуть зменшити обсяг закупівлі без зміни ціни за одиницю та відповідно зменшити загальну суму договору до розміру фактичного обсягу видатків Замовника.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що розрахунки оплати проводяться Замовником у безготівковій формі шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Виконавця після підписання Сторонами акту приймання-передачі наданих послуг форми КБ-2В та довідок про вартість і витрати форми КБ-3. Акти приймання наданих послуг приймаються Замовником по мірі надання послуг.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що у разі затримки фінансування на вказані цілі Замовник здійснює розрахунки з Постачальником протягом десяти робочих днів з дня надходження коштів на його рахунок.

На підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт №1 (за вересень) від 21.09.2022, вартість таких робіт становить 369 865,18 грн.

На підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт №2 (за вересень) від 05.10.2022, вартість таких робіт становить 60 870,80 грн.

На підставі Акту приймання виконаних будівельних робіт №3 (за листопад) від 18.11.2022, вартість таких робіт становить 43 835,23 грн.

Таким чином, вартість виконаних робіт становить 369 865,18 грн + 60 870, 80 + 43 835,23 грн = 474 571,21 грн.

23.09.2022 Дніпровською міською радою сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «ЛІБЕРТОН» (виконавець за Договором) 369 865,18 грн. за Договором №41 від 26.08.2022, на підставі Акту № 1. Вказаний факт підтверджується відповідним платіжним дорученням.

11.10.2022 Дніпровською міською радою сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «ЛІБЕРТОН» (виконавець за Договором) 60 870,80 грн. за Договором №41 від 26.08.2022, на підставі Акту №2. Вказаний факт підтверджується відповідним платіжним дорученням.

06.12.2022 Дніпровською міською радою сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний центр «ЛІБЕРТОН» (виконавець за Договором) 43 835,23 грн. за Договором №41 від 26.08.2022, на підставі Акту №3. Вказаний факт підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Позивач зазначає, що витрати на відновлення пошкодженого майна здійснювались за рахунок коштів бюджету Дніпровської міської територіальної громади.

З огляду на вказане вище, позивач просить суд стягнути з відповідача шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, у розмірі 474 571,21 грн.

Вказане і стало причиною виникнення спору.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо визначення юрисдикції цієї справи

Частина 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 квітня 2022 року у справі №308/9708/19 (провадження №61-18782св21) зробив висновки щодо застосування норм права, які регулюють судовий імунітет Російської Федерації в судах України у справах про відшкодування шкоди, завданої військовою агресією Російської Федерації проти України.

Верховний Суд зазначив, що міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій. Однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.

У рішенні від 14 березня 2013 року у справі «Олєйніков проти Росії» ЄСПЛ вказав, що положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року застосовуються «відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її», і Суд повинен брати до уваги цей факт, вирішуючи питання про те, чи було дотримано право на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ також визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Відтак, держава не має права посилатися на імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду, та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час знаходилась на території держави суду.

Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли Російська Федерація заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі №428/11673/19 та у справі №760/17232/20-ц, зазначив додаткові аргументи непоширення судового імунітету Російської Федерації у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету Російської Федерації позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету Російської Федерації є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №990/80/22, Російська Федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що звертаючись із позовом до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації для правильного вирішення спору позивач не потребує згоди компетентних органів держави Російської Федерації на розгляд справи у судах України або наявності міжнародної угоди між Україною та Російською Федерацією з цього питання.

Судом також враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №308/9708/19, відповідно до якої національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

У такому випадку наявні підстави для застосування «деліктного винятку», відповідно до якого будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й Російською Федерацією, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом.

Зважаючи на викладене, спір відноситься до юрисдикції цього суду.

Щодо суті позовних вимог

Статтею 1 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 3314 від 14.12.1974 надано визначення поняттю "Агресія" як застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності або політичної незалежності іншої держави, або яким-небудь іншим чином, несумісним зі Статутом Організації Об`єднаних Націй, як це зазначено в цій ухвалі.

Відповідно до ст.ст. 3-5 цієї Резолюції Генеральної Асамблеї ООН будь-яке з наведених нижче дій, незалежно від оголошення війни, за умови та відповідно до положень статті 2 кваліфікується як акт агресії: а) Вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або її частини; b) Бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави; c) Блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави; d) Напад збройних сил держави на сухопутні, морські чи повітряні сили або морські та повітряні бойовики або державу, що не має доступу; e) Застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, в порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території по припиненню дії угоди; f) Дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави; g) Засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що носять настільки серйозний характер, що це рівносильне перерахованим вище актам, або його значну участь в них. Вищенаведений перелік актів не є вичерпним, і Рада Безпеки може визначити, що інші акти являють собою агресію згідно з положеннями Статуту.

Ніякі міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть служити виправданням агресії. Агресивна війна є злочином проти міжнародного світу. Агресія тягне за собою міжнародну відповідальність. Жодне територіальне придбання або особлива вигода, отримані в результаті агресії, не є і не можуть бути визнані законними.

Згідно зі ст. 1 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Відповідальність держав за міжнародно-протиправні діяння" від 12.12.2001 № 56/83 кожне міжнародно-протиправне діяння держави тягне за собою міжнародну відповідальність цієї держави.

Статтею 31 вказаної Резолюції встановлено, що відповідальна держава має надати повне відшкодування шкоди, заподіяної міжнародно-протиправним діянням. Шкода включає будь-які збитки, матеріальні або моральні, завдані міжнародно-протиправним діянням держави.

Відповідно до Заяви Верховної Ради України "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", схваленої Постановою від 21.04.2015 № 337-VIII (далі - Заява), збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму для блокування українських військових частин.

У квітні 2014 року розпочалась друга фаза збройної агресії РФ проти України, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення так званих "донецької народної республіки" (07 квітня 2014 року) та "луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року) (абзац п`ятий пункту 1 Заяви).

27.08.2014 третя фаза збройної агресії РФ розпочалась масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил РФ (абзац чотирнадцятий пункту 1 Заяви).

Наслідком збройної агресії РФ проти України стала нелегітимна воєнна окупація і подальша незаконна анексія території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - невід`ємної складової державної території України, воєнна окупація значної частини державної території України у Донецькій та Луганській областях.

24.02.2022 розпочалась та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення агресора на українську суверенну територію. У цей день Україна розірвала з РФ дипломатичні відносини.

Указом Президента України у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 26 березня 2022 року, який у подальшому неодноразово був продовжений і на момент ухвалення цього рішення.

02.03.2022 збройну агресію РФ проти України у Резолюції ES-11/1 "Агресія проти України" визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей.

16.03.2022 Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти РФ ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що РФ має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24.02.2022.

14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалась 24.02.2022, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні", схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX).

27.04.2022 Парламентська асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію "Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи" № 2433, у якій визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни.

02.05.2023 Верховна Рада України прийняла Постанову "Про Заяву Верховної Ради України "Про використання політичним режимом російської федерації ідеології рашизму, засудження засад та практик рашизму як тоталітарних та і людиноненависницьких". Вказана Постанова дозволяє визначити форми агресії російської федерації та спонукатиме держави світу до засудження її політики, яка призводить до вчинення воєнних злочинів та геноциду Українського Народу.

Отже, РФ з 2014 року чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території.

Така агресія РФ заборонена нормами міжнародного права і є порушенням принципів ООН та обов`язків РФ, що випливають із її членства в ООН.

Питання правил ведення бойових дій між державами та гарантій дотримання правил та звичаїв війни регулюються Женевськими конвенціями 1949 року із додатковими протоколами до них від 1977 року, які являють собою правила міжнародного гуманітарного права (або право війни). Учасниками цих Конвенцій та протоколів до них є більшість країн світу, в тому числі, Україна та РФ.

Відповідно до ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року (Четверта Женевська конвенція), на додаток до положень, які втілюються в мирний час, ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Ця Конвенція повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2.

Згідно зі ст. 53 вищевказаної Женевської конвенції будь-яке знищення окупаційною державою рухомого чи нерухомого майна, що є індивідуальною або колективною власністю приватних осіб чи держави, або інших громадських установ чи соціальних або кооперативних організацій забороняється, за винятком випадків, коли це є необхідним для проведення воєнних операцій.

Частинами 1, 2 статті 35 Протоколу 1 від 1977 року до Женевських конвенцій 1949 року встановлено, що у разі будь-якого збройного конфлікту право сторін, що перебувають у конфлікті, обирати методи або засоби ведення війни не є необмеженим. Заборонено застосовувати зброю, снаряди, речовини й методи ведення воєнних дій, здатні завдати надмірних пошкоджень або надмірних страждань.

Положеннями ст. 48 Протоколу 1 від 1977 року до Женевських конвенцій 1949 року для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Згідно зі ст. 52 Протоколу 1 від 1977 року до Женевських конвенцій 1949 року цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не є воєнними об`єктами, як вони визначені в пункті 2. Напади повинні суворо обмежуватися об`єктами. Що стосується об`єктів, то воєнні об`єкти обмежуються тими об`єктами, які через свій характер, розміщення, призначення або використання вносять ефективний вклад у воєнні дії і повне або часткове руйнування, захоплення чи нейтралізація яких за існуючих у даний момент обставин дає явну воєнну перевагу. У разі сумніву в тому, чи не використовується об`єкт, який звичайно призначений для цивільних цілей, наприклад, місце відправлення культу, житловий будинок чи інші житлові будови або школа, для ефективної підтримки воєнних дій, передбачається, що такий об`єкт використовується в цивільних цілях.

За приписами ст. 57 Протоколу 1 від 1977 року до Женевських конвенцій 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти.

Відповідно до ст. 91 Протоколу 1 від 1977 року до Женевських конвенцій 1949 року сторона, що перебуває у конфлікті й порушує положення Конвенцій або цього Протоколу, повинна відшкодовувати завдані збитки, якщо для цього є підстави. Вона несе відповідальність за всі дії, що вчиняються особами, які входять до складу її збройних сил.

Узагальнюючи викладене, суд доходить висновку, що дії відповідача є порушенням міжнародного права, і, зокрема, Статуту ООН, порушенням обов`язків як постійного члена Ради Безпеки ООН у підтриманні миру і безпеки і дотримання своїх зобов`язань згідно Гельсінського Заключного Акту, Паризької Хартії за Нову Європу і Будапештського меморандуму.

Частинами 1, 4 статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Правовідносини щодо відшкодування збитків / шкоди врегульовані, зокрема положеннями глави 82 "Відшкодування шкоди" Розділу ІІІ "Окремі види зобов`язань" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч. 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст. 1192 Цивільного кодексу України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Щодо розміру спричиненої шкоди, суд зазначає таке.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналіз змісту статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України свідчить, що реальні збитки можуть розраховуватись як у формі втрат, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, так і у формі витрат, які особа зробила або мусить зробити для відновлення пошкодженої речі. Потерпілий за власним вибором може вимагати відшкодування або реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або реальної вартості будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого нерухомого майна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326 затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 вказаної постанови визначено про надання місцевим державним адміністраціям (на період воєнного стану - військовим адміністраціям), виконавчим комітетам сільських, селищних та міських рад право проводити аналітичну і стандартизовану оцінку шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії Російської Федерації.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей Порядок встановлює процедуру визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації (далі - шкода та збитки), починаючи з 19 лютого 2014 року.

Пунктом 11 Порядку визначено, що суб`єктом подання є держава Україна, включаючи міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи та органи місцевого самоврядування (на період воєнного стану - військові адміністрації у разі утворення), державні, комунальні підприємства, установи та організації, що належать до сфери їх управління (перебувають в управлінні) (категорія B) де (крім іншого) підпунктом 2 пункту 11 Порядку вказано про те, що втрати об`єктів громадських будівель, - збитки, спричинені громадським будівлям (зокрема, заклади освіти, фізичної культури і спорту, сфер молодіжної політики (молодіжні центри), утвердження української національної та громадянської ідентичності, соціального захисту, охорони здоров`я, культури, адміністративні будівлі) (B2.2).

Відповідальними органами є міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державної органи та органи місцевого самоврядування (на період воєнного стану - військові адміністрації у разі утворення).

Відповідно до п. 8 Порядку фіксація фактів пошкоджень або руйнування будівель та споруд, зумовлених збройною агресією Російської Федерації, здійснюється відповідно до Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 р. № 473 (далі - Порядок невідкладних робіт).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за певними напрямами.

Підпункт 7 пункту 2 цього Порядку встановлює, що втрати об`єктів громадських будівель - напрям, що включає втрати громадських будівель (об`єктів освіти, спорту, соціального захисту, охорони здоров`я, культури, адміністративних будівель тощо), фактичні витрати, здійснені для їх відновлення.

Основні показники, які оцінюються:

вартість зруйнованих та пошкоджених громадських будівель;

фактичні витрати, здійснені для відновлення пошкоджених громадських будівель;

витрати на демонтаж зруйнованих об`єктів громадських будівель;

інші показники та параметри, якими визначається розмір шкоди та збитків внаслідок втрати об`єктів громадських будівель, спричинених збройною агресією Російської Федерації.

Визначення шкоди та збитків здійснюється відповідно до методики, затвердженої наказом Мінінфраструктури.

Відповідальним за визначення шкоди та збитків за наведеним напрямом є Мінінфраструктури.

Станом на час розгляду справи, методика визначення шкоди та збитків, яка затверджена наказом Мінінфраструктури, відсутня.

В той же час, незалежна оцінка збитків може проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Матеріали справи не містять доказів проведення незалежної оцінки збитків.

Позивачем клопотань про призначення у справі судової експертизи з метою оцінки (визначення розміру) реальних збитків, завданих майну територіальної громади внаслідок втрати, руйнування або пошкодження цього майна у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, не було заявлено.

На підтвердження розміру понесених збитків позивачем надано:

- Акт технічного огляду пошкоджених будівлі від 29.06.2022, складений та підписаний комісією у складі голови - заступника генерального директора КНП "ДЦПМСД №5" та членів комісії - головної медсестри, юрисконсульту відділу організаційно-кадрової та правової роботи, завідувачем господарством, працівником з господарської діяльності.

- Акти комісійного обстеження об`єкта №№241, 238 обстеження пошкодженого майна від 09.06.2023;

- договір про надання послуг №41 від 26.08.2022 з додатками;

- локальний кошторис до цього договору;

- акти приймання виконаних будівельних робіт, підписані між позивачем та підрядником;

- платіжні доручення

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на стандарт доказування, передбачений ст. 79 ГПК України, суд приймає докази, надані позивачем на підтвердження розміру шкоди і уважає їх достатніми, з огляду на відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували інший розмір завданої шкоди.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтею 1166 Цивільного кодексу України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Суд зазначає, що протиправність дій Відповідача, як складовий елемент деліктного правопорушення, у розумінні ч. 3 ст. 75 ГПК України, є загальновідомим фактом, визнаним як Верховною Радою України, так і міжнародними організаціями.

Також матеріалами справи підтверджується факт спричинення шкоди об`єкту нерухомого майна комунальної власності саме внаслідок збройної агресії відповідача, а саме ракетного удару, що відбувся 28.06.2022.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння РФ, а саме - збройної агресії проти України.

При цьому, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями, вчиненими Відповідачем, доводиться тим, що така шкода є результатом збройної агресії РФ проти України в цілому, адже якби не було такої агресії, то на території України не відбувались би бойові дії, та як наслідок - майно Позивача не було б пошкоджене. З огляду на викладене, між завданою Позивачу шкодою та відповідними діями Відповідача є безпосередній та об`єктивний причинно-наслідковий зв`язок, адже саме конкретна протиправна поведінка стала причиною завдання збитків.

Відтак, завдана шкода майну Позивача була спричинена саме прямими протиправними діями Відповідача, а саме неспровокованою збройною агресією РФ проти України.

Вина як суб`єктивний елемент відповідальності за заподіяну шкоду полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Оскільки всі військові дії збройних сил РФ та інших формувань здійснюються за рішенням президента РФ та уповноважених осіб, то в даному випадку такі протиправні дії Відповідача є умисними.

До того ж, у цивільних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15).

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Відтак, позивач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Тому, судовий збір у розмірі 7 118,57 грн слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) на користь Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 75, ідентифікаційний код в ) шкоду, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, у розмірі 474 571,21 грн.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (119991, Російська Федерація, м. Москва, вул. Житня, буд. 14, будівля 1) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір за поданя позову у розмірі 7 118,57 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12.03.2025

Суддя Я.С. Золотарьова