ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2025 р. Справа№ 910/5902/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представника скаржника Слив`юк С.В. згідно витягу

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024

у справі №910/5902/18 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трансінфініті"

до Відкритого акціонерного товариства "Готельний комплекс "Либідь"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року визнано кредиторами у справі №910/5902/18 по відношенню до боржника: ТОВ "Трансінфініті" в розмірі 142 832 736,49 грн., з яких: 21 144,00 грн. - вимоги першої черги, 120 310 595,95 грн. - вимоги четвертої черги, 22 500 996,54 грн. - вимоги шостої черги; ТОВ "Ремонтно-будівельна компанія Славутич" в розмірі 7 725 231,93 грн., з яких: 3 524,00 грн. - вимоги першої черги, 6 635 620,31 грн. - вимоги четвертої черги; 1 086 087,62 грн. - вимоги шостої черги; ТОВ "Група "Укрпроммаш" в розмірі 136 312 336,63 грн., з яких: 3 524,00 грн. - вимоги першої черги, 114 720 466,38 грн. - вимоги четвертої черги; 21 588 346,25 грн. - вимоги шостої черги; ГУ ДПС у м. Києва, як відокремлений підрозділ ДПС в розмірі 639,26 грн. - вимоги третьої черги; відмовлено у визнанні кредиторських вимог ТОВ "Трансінфініті" в розмірі 230 379 642,20 грн., ТОВ "Ремонтно-будівельна компанія Славутич" в розмірі 10 499 155,42 грн., ТОВ "Група "Укрпроммаш" в розмірі 215 720 808,93 грн., ПАТ "РВС Банк" в розмірі 79 797 719, 44 грн., ГУ ДПС у м. Києва, як відокремленого підрозділу ДПС в розмірі 9 262 802,79 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ГУ ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 в частині відмови ГУ ДПС у місті Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредиторських вимог у сумі 9 262 802,79 грн., з яких: 4 126 015,33 грн. - вимоги третьої черги, 5 136 787,46 грн. - вимоги шостої черги; в іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 10.09.2024 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5902/18.

26.09.2024 супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/5902/18/5523/24 від 25.09.2024 витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 21.11.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024 року для розгляду справи №910/5902/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М. судді: Сотніков С.В., Доманська М.Л.

Ухвалою суду від 19.11.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/5902/18 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року та призначено її до розгляду на 19.12.2024 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Доманської М.Л. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2024 року для розгляду справи №910/5902/18 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.

Ухвалою суду від 16.12.2024 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/5902/18 за апеляційною скаргою ГУ ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року.

Ухвалою суду від 19.12.2024 розгляд справи відкладено на 27.02.2025 за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Представник скаржника в судовому засіданні 27.02.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 в частині відмови ГУ ДПС у місті Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредиторських вимог у сумі 9 262 802,79 грн., з яких: 4 126 015,33 грн. - вимоги третьої черги, 5 136 787,46 грн. - вимоги шостої черги; в іншій частині оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

27.02.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції від 22.07.2024 у даній справі в оскаржуваній частині - залишити без змін, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/5902/18 про банкрутство ВАТ "Готельний комплекс "Либідь", провадження в якій відкрито ухвалою суду 20.06.2018 за заявою ТОВ "Трансінфініті".

Відповідне повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 27.06.2018 за №52481.

25.07.2018 року, тобто в межах встановленого строку, до Господарського суду міста Києва надійшла заява ГУ ДФС у місті Києві правонаступником якого є ДПС у місті Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України про визнання кредиторських вимог до боржника на загальну суму 9 262 802,79 грн., з яких:

- заборгованість з ПДВ у розмірі 7 532 481, 37 грн. (основне зобов`язання - 3 167 598,02 грн., штрафні санкції - 1074244,50 грн., пеня - 3 290 638,85 грн.);

- заборгованість з орендної плати за землю юридичних осіб у розмірі 1 730 321,40 грн. (основне зобов`язання - 958 417,31 грн., штрафні санкції - 46 254,16 грн., пеня - 725 649,92 грн.).

В обґрунтування заявлених грошових вимог заявник посилається на невиконання боржником податкових зобов`язань.

За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 зокрема, визнано, кредитором боржника ГУ ДПС у м. Києва, як відокремлений підрозділ ДПС в розмірі 639,26 грн. - вимоги третьої черги; відмовлено у визнанні кредиторських вимог ГУ ДПС у м. Києва, як відокремленого підрозділу ДПС в розмірі 9 262 802,79 грн.

ГУ ДПС у м. Києва, як відокремлений підрозділ ДПС з даною ухвалою суду в частині відмови у задоволенні його заяви з грошовими вимогами до боржника не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи та вимоги скаржника фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині наслідків розгляду його заяви про відмову у визнанні кредиторських вимог до боржника, то у відповідності до ст. 269 ГПК України ухвала суду першої інстанції переглядається лише в цій частині.

В іншій частині ухвала місцевого господарського суду не переглядається.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваній частині, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування ухвали з огляду на таке.

За змістом ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Кодексу та Господарського процесуального кодексу України, про що постановляється ухвала, в якій зазначається дата попереднього засідання суду. Розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.

Кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.

За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов`язаний окремо повідомити господарський суд про вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за відсутності таких заяв - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з відповідним державним реєстром.

Відповідно до ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства, попереднє засідання господарського суду проводиться не пізніше 70 календарних днів, а в разі великої кількості кредиторів - не пізніше трьох місяців з дня проведення підготовчого засідання суду. Про попереднє засідання суду повідомляються сторони, а також інші учасники провадження у справі про банкрутство, визнані такими відповідно до цього Кодексу. У попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу. Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги. Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу. Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня). Ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

У відповідності з ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Грошове зобов`язання (борг) - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування.

Статтями 67,68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Згідно ст. 1 Податкового кодексу України, останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За правилами ст. 265, 266 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник подав до Господарського суду міста Києва повідомлення про результати розгляду заяви кредитора зазначивши, що відповідно до детального розрахунку заборгованості з ПДВ, доданого до заяви про визнання ГУ ДФС у місті Києві податковий борг виник за період з 29.11.2011 по 03.06.2016 на підставі податкових повідомлень-рішень (форми "Р") та податкових деклараціях.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості з орендної плати за землю з юридичних осіб, доданого до заяви про визнання ГУ ДФС у місті Києві податковий борг виник за період з 18.01.2013 по 15.08.2016 на підставі податкових повідомлень-рішень (форми "Ш") та податкових деклараціях.

З заявлених Головним управлінням ДФС у місті Києві кредиторських вимог у розмірі 9 262 802,79 грн. боржник визнав 639,26 грн., з чим погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

Кредиторські вимоги, які заявлені Головним управлінням ДФС у місті Києві, складаються з податкових зобов`язань, які визначались боржником як самостійно, податкових декларацій та податкових розрахунків, так із сум, визначених контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 стаття 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно дії статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним (п. 102.4 ст. 102 ПК України).

Отже, контролюючий орган набув права на примусове стягнення існуючого податкового боргу у терміни встановлені діючим законодавством України.

Аналіз вказаного в сукупності свідчить, що податковий борг, який виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, заявлені кредитором грошові вимоги складаються з боргу банкрута по додатковим зобов`язанням за період з 29.11.2011 по 15.08.2016 роки.

Статтею 101 ПК України передбачено, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном "безнадійний" розуміється згідно п. 101.2.3 ст.101 ПК України податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності встановлений цим Кодексом.

Отже, перевіривши подану ГУ ДФС у місті Києві заяву про визнання кредитором, колегія суддів зазначає, що на момент пред`явлення грошових вимог до боржника (липень 2018) строк давності визначений ГК України, ЦК України та ПК України щодо стягнення податкового боргу по більшій частині податкових зобов`язань минув, і ці податкові зобов`язання повинні були списані контролюючим органом, тому грошові вимоги у розмірі 9 262 163,53 грн. не можуть бути визнані у повному обсязі.

Посилання скаржника постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.03.2025 року у справі №826/18433/14 про стягнення з боржника податкової заборгованості у розмірі 5 144 549,19 грн. апеляційним судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Згідно до ст.ст. 253-257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається з наступного дня відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року.

До усіх матеріально-правових вимог в процедурі провадження у справі про банкрутство позовна давність застосовується на загальних підставах, визначених нормами цивільного законодавства (статті 256-268 ЦК України). Жодної особливості для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами, заявленими у процедурі банкрутства (як за кредиторськими вимогами, так і за вимогами у спорах, стороною в яких є боржник і які вирішує відповідний господарський суд в межах справи про банкрутство) законом не визначено. Тому такий момент встановлюється на загальних підставах, закріплених у статті 261 ЦК України. (аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21)).

Окрім того, законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду викладена у постановах від 09.04.2019 у справі № 912/1104/18, від 20.09.2019 у справі № 904/4342/18).

Стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника, слід розуміти інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09.09.2021 у справі №916/4644/15, постанові від 30.11.2021 у справі №904/709/20).

Таким чином, з наведеного вбачається, що боржник скористався своїм правом на застосування позовної давності відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, описавши підстави для застосування у повідомленні про результати розгляду заяви кредитора від 30.08.2018 № 23/08.

Так, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято 03.03.2015, в той час як з кредиторськими вимогами до боржника податковий орган звернувся 25.07.2018, тобто з пропуском трирічного строку для пред`явлення даного судового рішення до виконання.

Будь-яких доказів звернення даного судового рішення до примусового виконання, що слугувало б підставою для переривання строку позовної давності за цими вимогами, кредитором не надано та матеріали справи не містять.

Таким чином, перевіривши правильність розрахунків, зроблених місцевим судом, з урахуванням зауважень скаржника з цього приводу в апеляційні скарзі, колегія суддів вважає такі розрахунки обґрунтованими і арифметично правильними, а тому погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення вимог податкового органу та включенню їх до реєстру вимог кредиторів ВАТ "Готельний комплекс "Либідь" в сумі 639,26 грн. (вказана сума складається з нарахованого податкового зобов`язання на податок на додану вартість (далі - ПДВ), по якому не минув строк позовної давності з ПДВ по декларації з податку на додану вартість № від 15.03.2016 на суму 117,00 грн. термін сплати - 30.03.2016, податкового повідомлення-рішення (форма "Р") № від 20.10.2015 на суму 170,00 грн., податкового повідомлення-рішення (форма "Р") № від 20.10.2015 на суму 118,16 грн., податкового повідомлення-рішення (форма "Р") № від 03.08.2016 на суму 64,10 грн.) у третю чергу.

Таким чином, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку всім наявним у справі доказам та обставинам справи, а доводи скаржника щодо неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвалу місцевого господарського суду в оскаржуваній частині прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є недоведеними, безпідставними, необґрунтованими, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на що правових підстав для її задоволення та скасування ухвали суду в оскаржуваній податковим органом частині не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.07.2024 року у справі №910/5902/18 в частині розгляду заяви Головного управління Державної податкової служби у місті Києві з грошовими вимогами до боржника залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 17.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков