ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. м. Київ Справа № 911/3054/24

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11)

до Товариства з обмеженою відповідальністю КЛАРІКС 27 (09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Біла Церква, вул. Карбишева (на даний час - Архипа Люльки), буд. 59)

про стягнення 509655,24 грн. заборгованості, у тому числі 329160,14 грн. заборгованості за кредитом, 83395,10 грн. заборгованості за процентами, 71100,00 грн. заборгованості за винагородою, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 25000,00 грн. штрафу (змінна складова),

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство Акцент-Банк (далі - АТ Акцент-Банк, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю КЛАРІКС 27 (далі - ТОВ КЛАРІКС 27, відповідач) про стягнення 509655,24 грн. заборгованості, у тому числі 329160,14 грн. заборгованості за кредитом, 83395,10 грн. заборгованості за процентами, 71100,00 грн. заборгованості за винагородою, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 25000,00 грн. штрафу (змінна складова).

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором про надання кредиту № 20.90. від 04.11.2020 р., у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 329160,14 грн. заборгованості за кредитом, 83395,10 грн. заборгованості за процентами, 71100,00 грн. заборгованості за винагородою, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 25000,00 грн. штрафу (змінна складова), 7644,82 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.11.2024 р. вказану позовну заяву Акціонерного товариства Акцент-Банк до Товариства з обмеженою відповідальністю КЛАРІКС 27 було залишено без руху.

26.11.2024 р. до Господарського суду Київської області на електронну пошту від позивача надійшла заява № 20241102ABS000000076 від 25.11.2024 р. (вх. № 11587/24 від 26.11.2024 р.), за якою на виконання ухвали від 18.11.2024 р. позивач надав суду уточнену позовну заяву без додатків та докази сплати судового збору.

29.11.2024 р. вказана заява позивача № 20241102ABS000000076 від 25.11.2024 р. надійшла до Господарського суду Київської області засобами поштового зв`язку (вх. № 11713/24 від 29.11.2024 р.).

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, предмет, підстави позову і обраний позивачем спосіб захисту, а також категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, заявлене позивачем клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, зважаючи на заявлену у даному спорі ціну позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд дійшов висновку, що справа за поданою АТ Акцент-Банк позовною заявою до ТОВ КЛАРІКС 27 про стягнення 509655,24 грн. заборгованості підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2024 р. було відкрито провадження у справі № 911/3054/24 за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження, встановлено строки сторонам для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень відповідь на відзив. Цією ж ухвалою суд не прийняв до розгляду позовну заяву (уточнену) з підстав, наведених в ухвалі.

Відповідно, розгляд даної справи здійснюється судом за первісно поданою АТ Акцент-Банк позовною заявою б/н від 15.08.2023 р. (вх. № 1563/24 від 11.11.2024 р.), недоліки якої були усунуті позивачем.

Ухвалу суду від 02.12.2024 р. було отримано позивачем 03.12.2024 р., що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі ЄСІТС.

Крім того, ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі від 02.12.2024 р. було направлено на адресу місцезнаходження відповідача 09.12.2024 р., проте, вручення поштового відправлення 936 не відбулося, і конверт повернувся на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 10 ст. 242 Господарського процесуального кодексу Українисудові рішення вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 232 ГПК України, ухвала є судовим рішенням.

Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення, зокрема, є: день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Водночас, встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, а також строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням.

За таких обставин, повернення поштою рекомендованого листа із зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання поштового відправлення, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2021 р. у справі № 910/16249/19.

Також суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку - суду. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 р. у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 р. у справі № 24/260-23/52-б, від 19.05.2021 р. у справі № 910/16033/20.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

З урахуванням наведеного, сторони не були позбавлені можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Київської області від 02.12.2024 р. у справі № 911/3054/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка опублікована та доступна до вільного перегляду.

У строк, встановлений ч. 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 161 ГПК України до заяв по суті справи належать відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Відзиву на позов чи інших пояснень або заперечень щодо позовних вимог відповідачем до матеріалів справи не подано.

З огляду на зазначене, у відповідності з приписами ч. 5 ст. 252 ГПК України суд розглядає дану справу за наявними в ній на час ухвалення рішення матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

04 листопада 2020 року між Акціонерним товариством Акцент-Банк (кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ФІРМА ПРОФІ - А (позичальник) (, на даний час - Товариство з обмеженою відповідальністю КЛАРІКС 27) було укладено договір про надання кредиту № 20.90., відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець за наявності вільних коштів зобов`язується надати позичальнику кредит згідно з п. А.1 цього договору (строковий кредит), з лімітом на цілі, зазначені у п. А.2 цього договору (у розмірі 500000,00 грн. на поповнення обігових коштів), не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни.

Згідно з п. 1.2 договору термін повернення кредиту зазначений у п. А.3 цього договору (03 листопада 2023 року).

Пунктом А.3 договору встановлено, що позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими) платежами в розмірі та в строки згідно з Графіком платежів (додаток № 1 цього договору). Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором * ((1+ процентна ставка за місяць) строк кредитування(міс.) * процентна ставка за місяць) / ((1+ процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1); сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом * річна процентна ставка / кількість днів поточного року) * кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу; сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту - сума щомісячного платежу за %.

У пункті 2.1.2 договору визначено, що кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п. 1.1 цього договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.12 цього договору.

Для отримання кредиту позичальник зобов?язується не пізніше дати отримання кредиту, що планується, надати кредитодавцю попередню вимогу в довільній формі із зазначенням суми кредиту та терміну його надання.

Зобов?язання з видачі кредиту згідно з умовами цього договору виникають у кредитодавця із дня надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум у порядку, передбаченому п. 2.4.2 та з урахуванням п. 1.1 цього договору. Зобов?язання з видачі кредиту на сплату судових витрат та/або інших платежів виникають у кредитодавця у випадку непред`явлення позичальником документів, підтверджуючих сплату судових витрат, та/або інших платежів за рахунок інших джерел.

Пунктом 4.1 договору закріплено, що за використання кредиту у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6 цього договору.

Пунктом А.6 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

Відповідно до п. 5.8 договору, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення кредитодавця до судових органів, позичальник сплачує кредитодавцю штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно з п. 6.2 договору, у частині п. 4.4 (позичальник сплачує кредитодавцю винагороду за відкриття позичкового рахунку у розмірі 0 грн.) цього договору він набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов?язань сторонами за цим договором.

На виконання умов договору, 04.11.2020 р. АТ "Акцент-Банк" перерахувало на рахунок відповідача кредитні кошти в сумі 500000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № TR.15728011.20878.64999 від 04.11.2020 р., де в призначенні платежу зазначено «видача кредиту згідно договору № 20.90.000000014 від 04/11/2020».

Слід зазначити, що в договорі № 20.90. від 04.11.2020 р. про надання кредиту номер банківського рахунку позичальника вказано як 1117641, на який позивач і направив кредитні кошти.

Суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 р. у справі № 910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Згідно виписки з особового рахунку відповідача, останнім сплачено за кредитом загалом 342455,58 грн.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, сплативши лише частково заборгованість перед позивачем у сумі 342455,58 грн., з яких: 170839,86 грн. - погашена заборгованість за тілом кредиту, 59250, 00 грн. за комісією, 112365,72 грн. за відсотками.

Відповідно, станом на час звернення АТ "Акцент-Банк" з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем, за розрахунком останнього, складає 509655,24 грн., у тому числі 329160,14 грн. заборгованості за кредитом, 83395,10 грн. заборгованості за процентами, 71100,00 грн. заборгованості за винагородою, 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова), 25000,00 грн. штрафу (змінна складова).

Оскільки відповідач не повернув позивачеві кредитні кошти та не сплатив передбачені договором платежі, банк і звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями статті 16 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1ст. 86 ГПК України).

Як слідує з матеріалів справи, відповідач в порушення умов вказаного договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором платежів.

Враховуючи наведене та встановлені судом обставини, що узгоджується з доказами, наданими позивачем, суд вважає, що докази, надані до матеріалів справи, свідчать про неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачем договору.

Водночас, одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідач, всупереч вимогам статей 13, 74 ГПК України, доводів позивача не спростував, доказів повернення кредитних коштів, сплати передбачених договором процентів та інших платежів, і, відповідно, відсутності заборгованості за договором про надання кредиту суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача за отриманим та не повернутим кредитом на день розгляду справи складає 329160,14 грн., з урахуванням часткової оплати у сумі 170839,86 грн., то позовна вимога про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню.

Також, крім суми неповернутого кредиту, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за процентами в сумі 83395,10 грн. та винагородою в сумі 71100,00 грн.

Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Пунктом А.6 договору визначено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90 % річних.

Згідно з п. А.8 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором. При цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт / 360»). Якщо ануїтетний платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день.

Пунктом А.3 договору встановлено, що сума щомісячного платежу за процентами розраховується за формулою: сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом * річна процентна ставка / кількість днів поточного року) * кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було визначено розмір заборгованості за процентами в сумі 83395,10 грн., нарахованій на заборгованість відповідача за період з 01.02.2022 р. по 15.08.2023 р.

Поряд з цим, пунктом А.10 договору визначено, що позичальник щомісячно сплачує кредитодавцю винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Згідно з п. А.2 договору ліміт цього договору: у розмірі 500000,00 грн. на поповнення обігових коштів.

Як слідує з матеріалів справи, позивач визначив розмір заборгованості за винагородою за кредитне обслуговування у сумі 71100,00 грн. за період з 01.02.2022 р. по 15.08.2023 р.

Документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б сплату відповідачем заборгованості за процентами та винагородою, відповідачем суду не надано.

За приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, враховуючи вищевикладене, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в межах їх розміру, заявленого позивачем, а саме: 83395,10 грн. заборгованості за процентами та 71100,00 грн. заборгованості за винагородою.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1000,00 грн. штрафу (фіксована складова) та 25000,00 грн. штрафу (змінна складова).

Як зазначалося вище, відповідно до п. 5.8 договору, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов?язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення кредитодавця до судових органів, позичальник сплачує кредитодавцю штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п. А.2 (500000,00 грн.) цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача 1000 грн. штрафу (фіксована складова) та 25000,00 грн. штрафу (змінна складова), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк у повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4, ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю КЛАРІКС 27 (09100, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Біла Церква, вул. Карбишева (на даний час - Архипа Люльки), буд. 59, код 21942960) на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, код 14360080) 329160 (триста двадцять дев`ять тисяч сто шістдесят) грн. 14 коп. заборгованості за кредитом, 83395 (вісімдесят три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн. 10 коп. заборгованості за процентами, 71100 (сімдесят одну тисячу сто) грн. 00 коп. заборгованості за винагородою, 1000 (тисячу) грн. 00 коп. штрафу (фіксована складова), 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. штрафу (змінна складова), 7644 (сім тисяч шістсот сорок чотири) грн. 82 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до вимог статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19.03.2025 р.

Суддя В.М. Бабкіна