УХВАЛА

18 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/3360/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Ємця А.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Антимонопольного комітету України (далі - АМК, скаржник)

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасна лікарня»

до Антимонопольного комітету України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

АМК 10.03.2025 через Електронний суд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі №910/3360/24, повернути зустрічну позовну заяву АМК до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 у справі № 910/3360/24 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), суддів Бенедисюка І.М., Ємця А.А.

Перевіривши матеріали касаційної скарги АМК з доданими до неї документами, Верховний Суд констатує, що предметом касаційного оскарження є ухвала Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 у справі № 920/703/23, залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025, якою у задоволенні клопотання АМК про поновлення строку на подання зустрічного позову в межах справи №910/3360/24 відмовлено. Зустрічну позовну заяву АМК в межах справи №910/3360/24 і додані до неї документи повернуто заявнику у зв`язку з пропуском строків, передбачених частиною першою статті 180 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття / відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги АМК у контексті оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Господарський суд міста Києва ухвалою 21.06.2024 у справі №910/3360/24, залишеною без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 17.02.2025, зокрема, у задоволенні клопотання АМК про поновлення строку на подання зустрічного позову в межах справи №910/3360/24 відмовив, зустрічну позовну заяву АМК в межах справи №910/3360/24 і додані до неї документи повернув заявнику на підставі частини шостої статті 180 ГПК України.

Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що відповідач подав зустрічний позов з пропуском визначеного процесуальним законом строку, підстави для задоволення клопотання АМК про поновлення строку на подання зустрічного позову в межах справи №910/3360/24 у суд відсутні.

АМК у поданій касаційній скарзі зазначає, що предмет позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасна лікарня» (далі - ТОВ «Сучасна лікарня») становить вимоги щодо визнання недійсним пунктів рішення АМК (Комітет) в частині, що їх стосуються. Водночас предмет зустрічного позову Комітету становить вимоги щодо стягнення з ТОВ «Сучасна лікарня» штрафу у розмірі 85 323 899 грн. Таким чином, первісна позовна заява ТОВ «Сучасна лікарня» та зустрічний позов Комітету взаємопов`язані, оскільки вимоги сторін стосуються одного рішення Комітету. При цьому, задоволення зустрічного позову Комітету виключає можливість задоволення позовних вимог ТОВ «Сучасна лікарня», що свідчить про доцільність їх спільного розгляду, а подання Комітетом окремої позовної заяви про стягнення з ТОВ «Сучасна лікарня» штрафу та пені за рішенням АМК буде мати наслідком зупинення провадження у справі в обов`язковому порядку, оскільки стаття 227 ГПК України покладає на суд обов`язок вчинення відповідної процесуальної дії, оскільки вирішення питання щодо стягнення штрафу та пені за рішенням АМК прямо залежить від результату розгляду справи №910/3360/24 про визнання протиправним та скасування рішення Комітету від 21.12.2023 №362-р.

Отже, на переконання скаржника суд попередньої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправильно застосував положення статті 180 ГПК України, не врахував правові позиції Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18 (ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом), постановах Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/6070/21 (щодо взаємної пов`язаності зустрічного та первісного позовів та доцільності їх спільного розгляду), від 17.05.2021 у справі №910/18778/20, від 22.04.2019 у справі №914/2236/18, від 27.01.2021 у справі №908/1688/20, у постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/6070/21 (що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом за наявності одночасно двох умов: 1) обидва позови взаємопов`язані; 2) спільний їх розгляд є доцільним), від 23.01.2019 у справі №923/398/14, від 30.01.2019 у справі №912/2185/16 (912/3192/17), від 28.11.2022 у справі №907/749/19 (щодо доцільності розгляду таких позовів в одному провадженні), від 08.12.2021 у справі №761/33089/20 та постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 у справі №6-1367цс15 (щодо обов`язкового зупинення провадження у справі), що призвело до передчасних висновків про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви.

Верховний Суд виходить з того, що приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Приписами пункту 3 частини другої статті 46 ГПК України передбачено, що відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 113 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частини друга статті 180 ГПК України).

За приписами частини шостої цієї ж статті зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Частиною восьмою статті 165 ГПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Отже, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

У цьому випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 118 ГПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судами попередніх інстанцій:

ТОВ «Сучасна лікарня» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення АМК від 21.12.2023 №362-р у справі 145-26.13/75-21;

ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2024 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 21.05.2024. Також ухвалою суду від 08.04.2024 зобов`язано АМК подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали;

до суду 29.04.2024 засобами поштового зв`язку надійшов відзив АМК на позовну заяву ТОВ «Сучасна лікарня»;

до суду 10.04.2024 надійшла інформація про доставку копії ухвали суду від 08.04.2024 в електронний кабінет Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи АМК, а тому строк для подання до суду відзиву на позовну заяву (та, відповідно, зустрічної позовної заяви) сплинув 26.04.2024;

від АМК 17.06.2024 через Електронний суд до суду надійшла зустрічна позовна заява, в якій просить стягнути з ТОВ «Сучасна лікарня» штраф у розмірі 85 323 899 грн та пеню у розмірі 25 597 169,60 грн, а в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем не виконано рішення АМК від 21.12.2023 №362-р у справі 145-26.13/75-21 у встановлений законодавством строк;

АМК із зустрічною позовною заявою звернувся до суду лише 17.06.2024, тобто із суттєвим пропуском встановленого судом строку;

подана зустрічна позовна заява хоч і містить клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, проте взагалі не містить як жодного обґрунтування на підтвердження поважності причин пропуску АМК строку на подання зустрічного позову, так і не містить жодного доказу поважності причин його пропуску.

З огляду на вище вказане Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.06.2024 у справі №910/3360/24, залишеною без змін Північним апеляційним господарським судом постановою від 17.02.2025, якою у задоволенні клопотання АМК про поновлення строку на подання зустрічного позову в межах справи №910/3360/24 відмовив, зустрічну позовну заяву АМК в межах справи № 910/3360/24 і додані до неї документи повернув заявнику.

Верховний Суд виходить з того, що згідно із пунктом 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Верховний Суд також враховує, що відповідно до частини третьої статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (частина перша статті 118 ГПК України).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників господарського судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій.

Таким чином, у разі подання зустрічного позову поза межами строку встановленого судом для подання відзиву, суд повертає заяву заявнику.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Інститут процесуальних строків сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників справи та інших заінтересованих осіб добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними, а після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Норми ГПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Поважними причинами пропуску процесуального строку вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред`явлення заяви стає неможливим або утрудненим, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання заяви.

Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ.

Відповідно до статті 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

З метою виконання завдань господарського процесу та завдань підготовчого провадження у відповідності до частини першої статті 114 ГПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства (частина друга статті 114 ГПК України).

Приписами статті 118 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Згідно з частиною четвертою цієї статті одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Отже, пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини другої статті 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зі змісту наведеної норми випливає, що за заявою учасника може бути продовжений тільки строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. Разом з тим на відміну від поновлення процесуального строку, вирішення судом питання про продовження процесуального строку не обумовлене вчиненням учасником процесуальної дії. Навпаки, процесуальний закон виходить з того, що процесуальний строк продовжується для вчинення процесуальної дії, яка ще не вчинена.

При цьому, оскільки у тих випадках, коли суду процесуальним законом надано право встановити строк в межах певного строку, встановленого ГПК України, суд також не може продовжити строк понад встановлений ГПК України строк.

За змістом частин першої та четвертої статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли ГПК України встановлено неможливість такого поновлення (постанова Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16).

Відмовляючи АМК у поновленні процесуального строку на подання зустрічного позову у справі, суди попередніх інстанцій, як свідчить зміст судових рішень, встановили, що подана зустрічна позовна заява хоч і містить клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, проте взагалі не містить як жодного обґрунтування на підтвердження поважності причин пропуску АМК строку на подання зустрічного позову, так і не містить жодного доказу поважності причин його пропуску, оскільки клопотання про поновлення процесуального строку, у даному випадку, для подання зустрічного позову у справі, повинно містити обґрунтування причин його пропуску та докази, поважність яких визначається судом.

Враховуючи викладене та те, що: ухвалою суду від 08.04.2024 зобов`язано АМК подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали; інформації про доставку АМК ухвали від 08.04.2024 із якої убачається дата отримання ції ухвали суду; строк для подання до суду відзиву на позовну заяву (та, відповідно, зустрічної позовної заяви) сплинув 26.04.2024; подання АМК до суду 29.04.2024 засобами поштового зв`язку відзиву на позовну заяву ТОВ «Сучасна лікарня» та лише 17.06.2024 через Електронний суд подання до суду зустрічної позовної заяви про стягнення з ТОВ «Сучасна лікарня» штрафу у розмірі 85 323 899 грн та пені у розмірі 25 597 169,60 грн, тобто із суттєвим пропуском встановленого судом строку; подана зустрічна позовна заява містить клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду, проте взагалі не містить як жодного обґрунтування на підтвердження поважності причин пропуску АМК строку на подання зустрічного позову, так і не містить жодного доказу поважності причин його пропуску, - попередні судові інстанції дійшли до заснованого на правильному застосуванні частини четвертої статті 13, статей 42, 116, 180 ГПК України висновку, що зустрічну позовну заяву подано з порушенням строків, встановлених частиною першою статті 180 ГПК України, а у клопотанні про поновлення строку на подання зустрічного позову не наведено жодних причин та доказів на їх підтвердження щодо його пропуску, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, підставно та з правильним застосуванням частини тртьої статті 13, статей 73, 74, 76-79, 116, 119 ГПК України відмовив у поновленні строку на подання зустрічного позову та на підставі частини шостої статті 180 ГПК України повернув АМК зустрічну позовну заяву, оскільки її подано після спливу встановленого строку.

З огляду на зазначене правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Посилання скаржника на те, що: первісна позовна заява ТОВ «Сучасна лікарня» та зустрічний позов АМК взаємопов`язані, оскільки вимоги сторін стосуються одного рішення АМК, а тому задоволення зустрічного позову АМК виключає можливість задоволення позовних вимог ТОВ «Сучасна лікарня», що свідчить про доцільність їх спільного розгляду через, що суд попередньої інстанції в оскаржуваній ухвалі неправильно застосував положення статті 180 ГПК України, Судом не приймаються до уваги з огляду на частину четверту статті 13, статті 42, 116, 180 ГПК України та того, що вони не спростовують порушення АМК саме частини першої статті 180 ГПК України (зустрічну заяву подано з пропуском строку), до того ж скаржником хоча й заявлено клопотання про поновлення строку на подання зустрічного розову проте, жодним чином не обґрунтовано причини пропуску строку для його подання через, що місцевим судом на підставі частини шостої статті 180 ГПК України зустрічну позовну заяву повернуто заявнику тоді, як такі посилання касаційної скарги АМК направлені на нібито неправильне застосування судом першої інстанції частини другої статті 180 ГПК України (зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним).

Також, ураховуючи ці міркування відхиляється і довід щодо можливого зупинення проваджень у разі окремо заявлених позовів.

Суд також наголошує, що повернення зустрічного позову в межах цієї справи не є перешкодою у доступі до правосуддя або порушення права на захист, адже учасник справи не позбавляється можливості подання такого позову як (самостійного) на загальних підставах.

Оскаржувана ухвала Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 переглянута постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №910/3360/24 не є такою якою закінчено розгляд справи.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АМК ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №910/3360/24 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у цій справі правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 234, 235, частиною другою статті 293 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Антимонопольного комітету України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.06.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №910/3360/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя А. Ємець