РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.03.2025Справа № 910/15669/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" (м. Київ)

про стягнення 171 831,79 грн,

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" про стягнення 171 831,79 грн, (з яких: 118 433,32 грн за договором про надання послуг № 24/04/22 від 22 квітня 2024 року, у тому числі: 104 500,00 грн - основного боргу; 7537,04 грн - пеня; 5 528,27 грн - інфляційні втрати; 868,01 грн - 3% річних); заборгованість у розмірі 53 394,35 грн за Договором № 4П відступлення права вимоги від 01 серпня 2024 року (50 250,00 грн - основного боргу, 2658,33 грн - інфляційних втрат, 490,14 грн - 3% річних).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено сторонам процесуальні строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, заяв і клопотань.

24.01.2025 від відповідача надійшли клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або в судовому засіданні з повідомленням сторін, виклик директора позивача в судове засідання та витребування оригіналів документів, доданих до позовної заяви, та квитанції про складенні і підписання актів наданих послуг за допомогою КЕП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" про виклик директора позивача в судове засідання для надання особистих пояснень. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" про витребування доказів задоволено частково.

У порядку ст. 81 ГПК України витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" квитанції про складення та підписання Актів наданих послуг, які додано до позовної заяви, за допомогою КЕП.

Відповідач 13.02.2025 до суду подав письмовий відзив, в якому просив суд визнати поважними причини пропуску строку для подання Товариством з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" відзиву на позовну заяву. Поновити строк для подання відзиву. Постановити ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін або про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" оригінали наступних електронних доказів: 1) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 194 від 20 серпня 2024 року на суму 6500,00 грн; 2) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 190 від 21 серпня 2024 року на суму 12 000,00 грн; 3) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 195 від 31 серпня 2024 року на суму 18 000,00 грн; 4) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 212 від 18 вересня 2024 року на суму 15 000,00 грн; 5) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 213 від 20 вересня 2024 року на суму 9250,00 грн; 6) Акту здачі - приймання робіт (надання послуг) № 215 від 30 вересня 2024 року на суму 45 000,00 грн; Акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2024 по 30.09.2024.

Відповідно до ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Приписами ч.1 ст.118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч.2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку, відповідно до ч. 1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Частиною 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16.

З огляду на доводи відповідача, викладені у клопотанні про поновлення процесуального строку для подання відзиву, беручи до уваги те, що одночасно з клопотанням подано письмовий відзив, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для його подання.

Враховуючи наведене, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" про поновлення пропущеного строку для подання відзиву підлягає задоволенню, а строк для його подання поновленню.

Враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин, характер доказів у справі та предмет доказування у справі, що свідчить про її незначну складність, суд дійшов висновку, що для повного та всебічного встановлення обставин справи відсутня необхідність у проведенні судового засідання в порядку загального позовного провадження.

Беручи до уваги вищенаведене, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та про розгляд справи в загальному позовному провадженні.

Окрім того, відповідач подав клопотання про витребування у ТОВ "М.Е.ДОК" інформації з платформи документообігу ПТАХ та інших платформ, щодо обміну первинними документами між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс", в тому числі, інформації щодо IPадрес, з яких здійснювався обмін документами та їх ідентифікуючі дані за період серпень 2024 року - грудень 2024 року.

Розглянувши подані відповідачем клопотання про витребування доказів, суд не вбачає підстав для витребування вказаних відповідачем доказів, оскільки зазначені докази не є необхідними в контексті заявленої позовної вимоги, тоді як матеріали даної справи містять достатньо доказів для підтвердження або спростування позовних вимог позивача.

25.02.2025 позивач подав до суду клопотання про залишення заяви відповідача без розгляду.

Окрім того, позивач подав до суду заяву про поновлення Товариству з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" строку для подання доказів, витребуваних ухвалою суду від 31.01.2025.

Суд розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання документів на виконання вимог ухвали суду від 31.01.2025, суд зазначає наступне.

Так, ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025, зокрема, зобов`язано позивача витребувані документи надати до суду в строк до 10.02.2025 включно.

Відповідно до повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи ухвала суду від 31.01.2025 була доставлена до електронного кабінету позивача - 31.01.2025.

З огляду на наведені в клопотанні обставини, беручи до уваги те, що позивач одночасно із клопотанням про поновлення строку подав витребувані судом документи, враховуючи норми статей 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, а також завдання та основні засади (принципи) господарського судочинства, визначені статтею 2 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги те, що такі документи були витребувані судом за клопотанням відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення позивачу пропущеного строку для подання документів на виконання вимог ухвали суду від 31.01.2025.

26.02.2025 позивач подав заперечення, в яких просив суд у задоволенні клопотання Відповідача від 13 лютого 2025 року про витребування доказів по справі № 910/15669/24 відмовити.

У письмовому відзиві відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що акти були відписані електронними підписами сторін. Однак, використання кваліфікованого електронного підпису (надалі - КЕП) директора Відповідача, доступ до якого був наданий Позивачу було обумовлено та погоджено лише для підписання податкової звітності ТОВ "Автобас Сервіс", підписання інших документів, без погодження з ним не передбачалось. Вважаючи долучені до позовної заяви Акти здачі - приймання робіт (надання послуг) не могли бути підписані директором ТОВ "Автобас Сервіс".

Щодо стягнення заборгованості за договором про відступлення права вимоги №4П від 01.08.2024 відповідач зазначив, що договір суперечить умовам пункту п. 12.1. Договору про надання послуг №23/02/05 від 01.02.2023, яким передбачено заборону передавати свої права та зобов`язання третім особам, вважаючи, що договір про відступлення права вимоги не міг бути укладений між Позивачем та Відповідачем.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" (далі - позивач, "Виконавець") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" (далі - відповідач, "Замовник") 22 квітня 2024 року укладено договір про надання послуг №24/04/22, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов`язався надавати регулярні послуги з бухгалтерського обслуговування (надалі іменуються "Послуги") а Замовник зобов`язався приймати та оплачувати належним чином надані Послуги в обсязі та на умовах, визначених цим Договором та додатками до нього.

Відповідно до п. 1.2 договору № 24/04/22 послуги включать щомісячне ведення бухгалтерського обліку та підготовку податкової, фінансової звітності на підставі наданих Замовником первинних документів, з урахуванням обсягу послуг вказаних в Переліку послуг (Додатку 1). Порядок та особливості надання послуг визначаються у Замовленні (Додаток 2).

Згідно Додатку 2 до договору № 24/04/22 вартість послуг в місяць становить 6 000,00 грн. без ПДВ.

За умовами розділу 2 договору № 24/04/22 протягом 2 (двох) робочих днів з моменту підписання цього Договору, Замовник надає Виконавцеві віддалений доступ до власної Автоматизованої системи бухгалтерського обліку (далі-АСБО) у вигляді логіну та паролю до профілю, створеного спеціально для Виконавця.

При наявності господарської діяльності у Замовника до початку надання послуг Виконавцем, Замовник зобов`язаний сформувати та провести у АСБО оборотно-сальдову відомість по рахунках бухгалтерського облік за період з 1-го січня поточного року до 1-го числа місяця, з якого починається надання послуг та за допомогою СОІ надати Виконавцю належним чином завірені копії первинних документів за обумовлений період.

Протягом дії даного Договору, щомісячно, у строк, зазначений у п. 3.4.2 Договору, Замовник за допомогою СОІ надає Виконавцю належним чином завірені копії первинних документів, складання яких відповідно до Додатку 1 відноситься до компетенції Замовника.

Порядок надання Послуг за цим Договором поділяється на наступні етапи:

отримання первинної документації від Замовника в порядку, передбаченому п. 2.3 Договору;

візуальний контроль Виконавцем первинної документації (п. 2.4.1 Договору) та перевірка її по формі і суті, надання рекомендацій щодо виправлення (за необхідності);

обробка та введення Виконавцем первинної документації в АСБО;

контроль показників бухгалтерського та податкового обліку Виконавцем, а саме перевірка Виконавцем відповідності заявлених сум господарської операції вартості та кількості отриманих/поставлених Замовником товарів/послуг, а також правильності розрахунку податку на додану вартість;

нарахування податків, зборів та інших виплат Виконавцем;

складання та подання Виконавцем підписаної Замовником звітності до податкових органів, органів статистики, фондів соціального страхування, інших державних контролюючих органів.

За умовами п. 4.1 договору № 24/04/22 сторони дійшли згоди, що місячна вартість послуг Виконавця залежить від кількості господарських операцій Замовника з реалізації товарів, робіт, послуг (виписаних видаткових накладних та актів виконаних робіт), проведених протягом попереднього місяця.

Відповідно до п. 4.2 договору при укладенні цього Договору сторони у Замовленні визначають конкретний обсяг послуг, що необхідний Замовнику та вартість таких послуг.

Відповідно до п.5.1 договору № 24/04/22 надані послуги у конкретному місяці зазначаються в акті приймання-передачі наданих послуг (в подальшому іменується "Акт"). Акт складається за результатами наданих послуг за минулий календарний місяць незалежно від періодичності здачі податкової та іншої (згідно умов діючого законодавства) звітності Замовника, що свідчить про належне надання послуг Виконавцем і відсутність у Сторін взаємних претензій.

На підтвердження факту надання послуг не пізніше останнього робочого дня місяця, у якому надавалися послуги, Виконавець складає Акт та передає його на підпис Замовнику за допомогою СОІ (п.5.2 договору).

За умовою п.5.3 договору датою (періодом) надання послуг вважається зазначена в Акті дата (період) фактичного отримання наданих послуг Замовником.

Надання Послуг згідно п.5.6 договору № 24/04/22 підтверджується також фактичним виконанням всіх передбачених Додатком 1 дій, обробки первинних бухгалтерських документів Замовника, внесення записів про господарські операції до бухгалтерських регістрів у АСБО, своєчасне подання у контролюючі органи податкової, фінансової, та статистичної звітності Замовника, нарахування заробітної плати Замовника, веденням обліку розрахунку із постачальниками Замовника, обліком реалізації товарів і послуг Замовника та іншими діями.

Послуги, додатково надані Виконавцем у звітному місяці, можуть бути зазначені в одному Акті (п.5.7 договору).

В якості доказів, що підтверджують надання послуги з бухгалтерського обслуговування за договором № 24/04/22 у період з серпня 2024 року по вересень 2024 року Позивач до позовної заяви долучив Акти здачі приймання-робіт (надання послуг): № 194 від 20 серпня 2024 року на суму 6500,00 грн, № 190 від 21 серпня 2024 року на суму 12 000,00 грн, № 195 від 31 серпня 2024 року на суму 18 000,00 грн, № 212 від 18 вересня 2024 року на суму 15 000,00 грн, № 213 від 20 вересня 2024 року на суму 9250,00 грн, № 215 від 30 вересня 2024 року на суму 45 000,00 грн., скріплені електронними підписами позивача та відповідача.

Оплата Послуг Виконавця відповідно до п.4.6 договору здійснюється на підставі виставлених Замовнику рахунків на умовах передоплати повної вартості таких послуг, протягом 5 (п`яти) днів з дати виставлення рахунку.

Вартість додаткових послуг, які не є предметом даного Договору, а також перевищують обсяг Послуг, погоджений сторонами у Замовленні, узгоджуються Виконавцем шляхом виставлення рахунку на оплату таких послуг, а Замовником - шляхом повної передоплати вартості таких послуг згідно із рахунком, виставленим Виконавцем.

Згідно п. 4.6 договору оплата послуг Виконавця здійснюється на підставі виставлених Замовнику рахунків на умовах передоплати повної вартості таких послуг, протягом 5 (п`яти) днів з дати виставлення рахунку.

В матеріалах справи містяться наступні рахунки: № 202 від 21 серпня 2024 року на суму 12 000,00 грн, № 221 від 03 вересня 2024 року на суму 15 000,00 грн, № 224 від 03 вересня 2024 року на суму 9250,00 грн, рахунок № 225 від 03 вересня 2024 року на суму 63 000,00 грн; № 226 від 03 вересня 2024 року на суму 6500,00 грн., надіслані на електронну адресу: .

У пункті 2.5 договору сторони дійшли згоди, що в процесі виконання Договору сторони ведуть листування з використанням електронної пошти, у зв`язку з чим:

Виконавець призначає відповідальну особу по контактам із Замовником: Прокопчук Юлія Олександрівна адреса ел.пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 тел. НОМЕР_1 .

Замовник призначає відповідальну особу по контактам із Виконавцем: Богданець Володимир Олександрович, адреса ел. пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел.: НОМЕР_2 .

Роздруковані електронні листи вважаються доказами надання та отримання інформації (п.п.2.5.1-2.5.3).

Водночас, умова укладеного між сторонами договору щодо обов`язку відповідача здійснити оплату на підставі виставлених рахунків не містить вказівку на подію, яка має неминуче настати, конкретну календарну дату, або чітко визначений період у часі.

А тому, отримання відповідачем рахунку не є подією, з якою пов`язано початок перебігу строку виникнення зобов`язання, оскільки подія є об`єктивним явищем, що не залежить від волі учасників правовідносин, тоді як отримання рахунку є саме дією, яка є вираженням суб`єктивної волі учасників правовідносин.

Крім того, суд звертає увагу, що рахунок є документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти та неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку оплатити надані послуги.

В свою чергу умовами передбачено, що оплата Послуг Виконавця здійснюється на підставі виставлених Замовнику рахунків на умовах передоплати повної вартості таких послуг.

Відповідач, в порушення умов Договору № 24/04/22 не виконав належним чином зобов`язання щодо оплати наданих бухгалтерських послуг, внаслідок чого сформувалась заборгованість у розмірі 104 500,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач у письмовому відзиві зазначив, що позивачем не надано доказів підтвердження факту надання Відповідачу послуг за Договором № 24/04/22. Посилаючись, що використання кваліфікованого електронного підпису директора Відповідача, доступ до якого був наданий Позивачу було обумовлено та погоджено лише для підписання податкової звітності ТОВ "Автобас Сервіс", підписання інших документів, без погодження з ним не передбачалось.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення договору про надання послуг №24/04/22 від 22.04.2024 року між сторонами згідно з пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Укладений між позивачем та відповідачем за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, а по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця немає матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги.

Згідно з договором про надання послуг важливим є не сам результат, а дії, які до нього призвели. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що стаття 177 Цивільного кодексу України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача та синхронність надання й одержання послуги.

Близька за змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 зі справи №761/16124/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №914/2654/20.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом належало було дослідити умови укладеного між сторонами договору, якими опосередковувалися спірні правовідносини, зміст доказів наданих сторонами, доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором договору про надання послуг №24/04/22 від 22.04.2024 року.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що Акт складається в електронній формі, підписується Сторонами за допомогою ЕЦП та надсилається за допомогою СОІ.

Судом враховано, що акти приймання-передачі наданих послуг № 194 від 20.08.2024 року на суму 6500,00 грн, № 190 від 21.08.2024 року на суму 12 000,00 грн, № 195 від 31.08.2024 року на суму 18 000,00 грн, № 212 від 18 .09.2024 року на суму 15 000,00 грн, №213 від 20.09.2024 року на суму 9250,00 грн, № 215 від 30.09.2024 року на суму 45 000,00 грн підписані сторонами за допомогою електронного цифрового підпису у відповідності до пункту 5.1 договору №24/04/22.

Для правильного вирішення спору, суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.01.2025 задовольнив клопотання відповідача та в порядку ст. 81 ГПК України витребував у Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" квитанції про складення та підписання Актів наданих послуг, які додано до позовної заяви, за допомогою КЕП.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі суду 31.01.2025, позивач надав витребувані судом докази.

Зі змісту яких слідує, що Позивачем з використанням системи обміну електронними документами "M.E.Doc" надіслано Відповідачу наступні Акти: Акт № 194 від 20.08.2024 року був надісланий 11.09.2024 року та підписано ТОВ "Автобас Сервіс" 11.09.2024 року; Акт № 190 від 21.08.2024 року надіслано 11.09.2024 року, підписано Відповідачем 11.09.2024 року; Акт № 195 від 31.08.2024 року надіслано ТОВ "Автобас Сервіс" 11.09.2024 року, підписано ним 11.09.2024 року; Акт № 212 від 18.09.2024 року надіслано 30.09.2024 року, підписано Відповідачем 02.10.2024 року; Акт № 213 від 20.09.2024 року надіслано замовнику 30.09.2024 року, підписано ним 02.10.2024 року; Акт № 215 від 30.09.2024 року надіслано Відповідачу 30.09.2024 року та підписано замовником 02.10.2024 року.

Відповідно до п.5.4 договору Замовник зобов`язується протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання Акту повернути за допомогою СОІ скріплений ЕЦП примірник Акту Виконавцеві, або надати Виконавцеві письмові мотивовані претензії до якості наданих Послуг в порядку. Якщо протягом строку, вказаного в п. 5.4 Договору Замовник не поверне за допомогою СОІ скріплений ЕЦП примірник Акту Виконавцю або не надасть письмові мотивовані претензії до якості наданих Послуг, Акт вважатиметься підписаним, а Послуги - надані в повному обсязі, вчасно, належним чином та є прийнятими Замовником (п.5.5 договору).

Варто зазначити, що відповідно до інструкції, наведеної на офіційному сайті видавника програмного забезпечення системи обміну електронними документами "M.E.Doc" (https://medoc.ua/faq/otrimannja-ta-uzgodzhennja-pervinnih-dokumentv), СОІ має відповідний сервіс відхилення документа, у випадку застосування якого у верхній частині електронного документа з`являється штамп "Документ не прийнято контрагентом", а інформація про відхилення надсилається відправнику. У такому випадку підписи відповідальних осіб на документ не накладаються.

Тобто, у випадку наявності у Відповідача зауважень щодо ненадання або неналежного надання Позивачем послуг за договором №24/04/22 від 22.04.2024 року на суму 105 750,00 грн Відповідач не був позбавлений права відхилити створені та надіслані Позивачем Акти із зазначенням причин такого відхилення.

Втім, відповідач прийняв послуги за договором №24/04/22 від 22.04.2024 року на суму 105 750,00 грн без зауважень. Зворотнього суду не надано.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Отже, послуги за договором №24/04/22 від 22.04.2024 року на суму 105 750,00 грн вважаються наданими Позивачем та прийнятими Відповідачем відповідно до умов укладеного договору.

Враховуючи, що відповідач у визначені договором строки не оплатив вартість наданих послуг з бухгалтерського обслуговування за договором №24/04/22 від 22.04.2024 року, позовна вимога про стягнення 104 500,00 грн - основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача також 7537,04 грн - пені, 5 528,27 грн - інфляційні втрати, 868,01 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення 5 528,27 грн - інфляційних втрат та 868,01 грн - 3% річних суд встановив їх правильність, арифметичну вірність.

Згідно п.6.2 договору у випадку прострочення оплати послуг, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, від несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).

Частиною 1 ст. 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 7537,04 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" (далі Первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" (далі Новий кредитор) 01.08.2024 укладено договір №4П відступлення права вимоги, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові і стає кредитором за Договором про надання послуг № 23/02/05 від 01.02.2023р. укладеним між Первісним кредитором і Приватним акціонерним товариством "ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "УКРАЇНА" - далі Боржник. Належним чином завірена копія Договору № 23/02/05 від 01.02.2023р є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.2 за цим Договором Новий кредитор набув право вимоги до Боржника про сплату ним грошових коштів у сумі 50250,00 грн без ПДВ, за період надання послуг - травень 2024 - липень 2024року, які на момент укладання Договору належать Первісному кредитору.

До Нового кредитора переходить зазначене вище право вимоги Первісного кредитора в повному обсязі та на умовах, що існували на момент підписання Договору (п.3 договору).

За умовою п. 4 право вимоги, що відступається Новому кредитору, підтверджується Актом звіряння взаєморозрахунків, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п.5 договору №4П до Нового кредитору переходять усі права, які забезпечують виконання обов`язків Боржника.

Первісний кредитор відповідає перед Новим кредитором за недійсність переданого за цим Договором права вимоги, але не відповідає за невиконання Боржником свого обов`язку (п.6 договору).

Відповідно до п.7 договору №4П за відступлене право вимоги, Новий кредитор зобов`язується сплатити Первісному кредитору до 20.08.2024 року суму у розмірі 50250,00 грн.

Цей Договір згідно п.10 вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і оплатним.

В останньому випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки статтею 656 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення права грошової вимоги по договору про надання послуг № 23/02/05 від 01.02.2023р. В якому повідомлено Приватне акціонерне товариство "ЦЕНТРАЛЬНА ЗБАГАЧУВАЛЬНА ФАБРИКА "УКРАЇНА", що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" володіє правами грошової вимоги за вказаним договором на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) №4П від 01.08.2024 р. Грошові зобов`язання за Договором про надання послуг на суму 50250,00 грн без ПДВ, за період надання послуг травень 2024 - липень 2024року, підлягають виконанню Новому кредитору з 01.08.2024.

У письмовому відзиві відповідач зазначив, що Договір відступлення в частині відступлення права вимоги, суперечить умовам пункту п. 12.1. Договору про надання послуг №23/02/05 від 01.02.2023, яким передбачено заборону передавати свої права та зобов`язання третім особам, вважаючи що договір не міг бути укладений між Позивачем та Відповідачем.

Судом враховуються приписи статті 204 Цивільного кодексу України, відповідно до яких правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закріплена зазначеною статтею Цивільного кодексу України презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18).

Суд зазначає, що договір №4П відступлення права вимоги підписаний позивачем та відповідачем, скріплений печатками товариств, матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору №4П відступлення права вимоги від 01.08.2024 в судовому порядку, а тому виходячи з установленої ст.204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, вказаний договір підлягає виконанню.

З урахуванням наведеного, судом відхиляються посилання відповідача наведені у письмовому відзиві.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, згідно умови п.7 договору №4П Відповідач зобов`язався сплатити Позивачу у строк до 20.08.2024 року суму у розмірі 50250,00 грн.

Доказів сплати відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 50250,00 грн. у строк, погоджений договором №4П, матеріали справи не містять та суду не надано.

Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за відступлене право вимоги настав, доказів сплати грошових коштів матеріали справи не містять та суду не надано, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, порушено відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у розмірі 50250,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача також 2658,33 грн - інфляційних втрат, 490,14 грн - 3% річних, за період прострочення з 21.08.2024 по 17.12.2024.

Виходячи з положень частини 2 ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність.

Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 2658,33 грн та 490,14 грн - 3% річних.

Відповідно до частин першої, другої статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. При цьому суд наголошує, що усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням законодавства.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та не спростованими належним чином у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобас Сервіс" (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 64; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дебет Кредит" (02021, м. Київ, Харківське шосе, буд. 201-203; ) 104 500 (сто чотири тисячі п`ятсот) грн. 00 коп - основного боргу за договором про надання послуг № 24/04/22 від 22.04.2024 року; 7 537 (сім тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 04 коп - пені; 5 528 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) грн. 27 коп - інфляційні втрати, 868 (вісімсот шістдесят вісім) грн. 01 коп - 3% річних; 50 250 (п`ятдесят тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп - основного боргу за Договором № 4П відступлення права вимоги від 01.08.2024 року, 2658 (дві тисячі шістсот п`ятдесят вісім) грн. 33 коп - інфляційних втрат, 490 (чотириста дев`яносто) грн 14 коп - 3% річних та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко