ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2025м. ХарківСправа № 10745/2-19 (922/2776/24)

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Харківської області в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне (62479, Харківська область, Харківський район, с.Селекційне, ) в особі керуючого санацією арбітражного керуючого Козачка С.М (а/с 4589, м.Харків, 61022)
до І1)Інституту овочівництва та баштанництва Національної академії аграрних наук України (62478, Харківська область, Харківський район, селище Селекційне, вул.Інститутська, буд.1, ), 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 - Фонд державного майна України ( 01133, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, буд. 18/9 ), 2)Національної академії аграрних наук України (01010, м.Київ, вул.Омельяновича-Павленка Михайла, буд.9, ), 3)Харківської районної державної адміністрації Харківської області (61098, Харківська область, Григорівське шосе,буд.52, )
про визнання недійсними рішень в межах справи про банкрутство Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН

за участю представників сторін:

відповідача1 : Крічфалушій - Степанової Крістіни Михайлівни;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1: Ковтяги Олександра Володимировича;

інші учасники справи в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Харківської області перебуває справа про банкрутство Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне, яка розглядається суддею Усатим В.О.

До суду від керуючого санацією Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН Козачка С.М. надійшла позовна заява, в якій останній просить суд:

- визнати незаконним та скасувати майнові дії ДГ "Мерефа" щодо згоди на вилучення земельних ділянок загальною площею 300 га, які вилучені рішенням Президії Національної академії аграрних наук України, яке викладено у Витягу із протоколу №25 засідання Президії Української академії аграрних наук від 16.11.1995 року "Про закріплення землі за Інститутом овочівництва і баштанницта";

- визнати незаконним та скасувати рішення Президії Національної академії аграрних наук України, яке викладено у Витягу із протоколу №25 засідання Президії Української академії аграрних наук від 16.11.1995 року "Про закріплення землі за Інститутом овочівництва і баштанництва";

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 26.04.1996 року "Про передачу земельної ділянки інституту овочівництва і баштанництва";

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 07.08.2002 року №248 "Про розгляд матеріалів інвентаризації та земельної ділянки Інституту овочівництва і баштанництва УААН";

- визнати недійсним та скасувати:

1) рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №45983682 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААН України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0003 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН ;

2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45983963 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААК України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:011:0006 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН ;

3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45983822 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААН України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:009:0040 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН .

- визнати недійсним та скасувати реєстраційні номери запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

1) номер запису про інше речове право 30719118 від 12.03.2019 року 14:27:28, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою :07:007:003;

2) номер запису про інше речове право 30719561 від 12.03.2019 року 12:38:29, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку :07:011:0006;

3) номер запису про інше речове право 30719259 від 12.03.2019 року 14:21:04, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою :08:009:0040.

Частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними ГОСПОДАРСЬКИМ ПРОЦЕСУАЛЬНИМ КОДЕКСОМ УКРАЇНИ. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду зазначених вимог керуючого санацією Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН - Козачка С.М. в позовному провадженні в межах справи про банкрутство Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовна заява в межах справи про банкрутство (вхідний номер 2776/24 від 07.08.2024) передана на розгляд судді Усатому В.О.

Ухвалою суду від 12.08.2024, крім іншого, позовну заяву керуючого санацією Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне арбітражного керуючого Козачка С.М (вхідний номер 2776/24 від 07.08.2024) залишено без руху. Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків. Роз`яснено, що якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статті 176 цього Кодексу. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" копію вищевказаної ухвали суду направлено цінним листом на адресу арбітражного керуючого Козачка Сергія Миколайовича - 61022, м.Харків,а/с4589 (вих. № 013691/2, трек-номер Укрпошти - 028). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №013691/2 копію ухвали суду від 12.08.2024 отримано позивачем 16.08.2024, тобто строк на усунення недоліків - до 26.08.2024 включно.

26.08.2024 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява (вх.№21367), з додатком у вигляді доказів сплати судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 30 280,00 грн. та клопотання (вх.№21368) про усунення недоліків позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 12.08.2024.

27.08.2024 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№21414) про долучення до матеріалів справи копії листа від 19.08.2024 року №01-20/78 до Інституту овочівництва і баштанництва НААН України з вимогами про повернення земельних ділянок.

Ухвалою суду від 02.09.2024, крім іншого , прийнято позовну заяву Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне в особі керуючого санацією арбітражного керуючого Козачка С.М (вхідний номер № 2776/24 від 07.08.2024) до Інституту овочівництва та баштанництва Національної академії аграрних наук України, Національної академії аграрних наук України, Харківської районної державної адміністрації Харківської області до розгляду в межах справи №10745/2-19 про банкрутство Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН. Відкрито провадження у справі № 10745/2-19 (922/2776/24). Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Частиною 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою суду від 03.09.2024, крім іншого, позовну заяву Дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне в особі керуючого санацією арбітражного керуючого Козачка С.М (вхідний номер № 2776/24 від 07.08.2024) до Інституту овочівництва та баштанництва Національної академії аграрних наук України, Національної академії аграрних наук України, Харківської районної державної адміністрації Харківської області залишено без руху після відкриття провадження. Надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження .

Згідно з даними КП "Діловодство спеціалізованого суду" копію вищевказаної ухвали суду направлено на адресу арбітражного керуючого Козачка С.М цінним листом (вих. № 014787/2, трек-номер Укрпошти - 810). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №014787/2 копію ухвали суду від 03.09.2024 отримано позивачем 10.09.2024, тобто строк на усунення недоліків - до 16.09.2024 включно (з урахуванням того, що 14.09.2024 -15.09.2024 вихідні дні).

11.09.2024 до суду від позивача надійшло клопотання (вх.№22847) про долучення до матеріалів справи доказів наявності електронного кабінету арбітражного керуючого Козачка С.М та ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН.

Ухвалою суду від 16.09.2024 продовжено розгляд справи №10745/2-19 (922/2776/24).

18.09.2024 до суду від відповідача1 надійшла заява (вх.№23497) про закриття провадження у справі.

18.09.2024 до суду від відповідача1 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№23518) з додатками, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18.09.2024 до суду від відповідача1 надійшло клопотання (вх.№23524) про розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

19.09.2024 до суду від відповідача3 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№23696), в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.09.2024 задоволено клопотання відповідача1 (вх.№23524 від 18.09.2024) про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін. Постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на "17" жовтня 2024 р. о 12:10 год.

23.09.2024 до суду від відповідача2 надійшов відзив на позовну заяву (вх.№23902), зі змісту якого вбачається, що відповідач2 вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню; просить суд замінити відповідача у справі №10745/2-19 (922/2776/24), зокрема Національну академію аграрних наук України на Фонд державного майна України.

Присутній у судовому засіданні 17.10.2024 керуючий санацією ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН Козачок С.М підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Присутня у судовому засіданні 17.10.2024 представниця відповідача1 заперечувала проти задоволенні позову, підтримала заяву(вх.№23497) про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні 17.10.2024 оголошено перерву на 17.10.2024 о (б) 16:00.

Після перерви учасники у справі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 17.10.2024, крім іншого, в задоволенні заяви відповідача1 (вх.№23497) про закриття провадження у справі відмовлено. Відкладено розгляд справи по суті на "12" листопада 2024 р. об 16:40 год. Запропоновано відповідачу2 - Національній академії аграрних наук України в порядку ст.ст. 161, 169 ГПК Україну протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати до суду додаткові пояснення з документальним обґрунтуванням заяви (вх.№23902) про заміну відповідача у справі. Запропоновано Фонду державного майна України в порядку ст.ст. 161, 169 ГПК України протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали подати до суду пояснення щодо заяви Національної академії аграрних наук України про заміну відповідача у справі №10745/2-19 (922/2776/24).

30.10.2024 до суду від Фонду державного майна України надійшли пояснення (вх.№27229).

10.11.2024 від керуючого санацією ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН Козачка С.М. надійшла заява (вх.№28307).

В судовому засіданні 12.11.2024 ухвалою суду, крім іншого, з власної ініціативи здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №10745/2-19 (922/2776/24) за правилами загального позовного провадження. Постановлено розгляд справи здійснювати зі стадії відкриття провадження у справі. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 - Фонд державного майна України (01133, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, будинок 18/9 ). Призначено підготовче засідання на "10" грудня 2024 р. о 15:20 год.

02.12.2024 до суду від Інституту овочівництва та баштанництва Національної академії аграрних наук України надійшов відзив на позовну заяву (вх.№30201).

Підготовче засідання призначене на 10.12.2024 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Усатого В.О. з 06.12.2024 по 16.12.2024 включно на лікарняному.

Ухвалою суду від 17 грудня 2024 року призначено підготовче засідання на 24 грудня 2024 о 14:00 год.

В підготовчому засіданні 24.12.2024 протокольною ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 06.02.2025 о 12:40 год.

В підготовчому засіданні 06.02.2025 протокольною ухвалою суду відкладено підготовче засідання на 13.02.2025 о 10:50 год.

В підготовчому засіданні 13.02.2025 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.03.2025 о 16:20 год.

В судове засіданні 11.03.2025 прибули представник відповідача1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1 Фонду державного майна України, які підтримали свої правові позиції щодо позову, викладені в заявах останніх по суті справи.

Інші учасники справи не з`явились, про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином відповідно до вимог чинного законодавства, про причини неявки суд не повідомили.

В судовому засіданні 11.03.2025 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд вважає необхідним зазначити, що строки розгляду справи в порядку загального позовного провадження врегульовані розділом ІІІ ГПК України. Так, у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. В свою чергу, відповідно до ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Водночас, передбачені ч. 3 ст. 177 та ч.ч. 1, 2 ст. 195 ГПК України строки не є розумним з огляду на постійні ракетні, дронові та бомбові удари по місту, регулярні повітряні тривоги, електрознеструмлення, що зумовлювало необхідність дотримання заходів безпеки задля збереження життя та здоров`я працівників суду та учасників справи.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зазначені принципи знайшли своє відображення у статтях 7, 13 ГПК України, а тому господарські суди зобов`язані реалізовувати їх під час здійснення господарського судочинства. Закон України "Про судоустрій та статус суддів" (пункт 3 статті 7) також гарантує право кожного на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09 жовтня 1979 року, пункт 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява №38695/97, пункт 43, ECHR 2000-II).

Суд констатує про те, що під час розгляду справи, були створені належні умови для реалізації сторонами своїх прав, що передбачені ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею Серії Б № 074212, зареєстрованого в 1993 році за № 444, за ДГ Мерефа безстроково закріплено 2104,2 Га землі у безоплатному користуванні.

У відповідності до Витягу із протоколу №26 засідання президії Української академії аграрних наук від 16.11.1995 року "Про закріплення землі за Інститутом овочівництва і баштанницта", президії Української академії аграрних наук, крім іншого, постановила дати дозвіл на закріплення за Інститутом овочівництва і баштанництва НААН 650 Га землі, вилучивши із користування ДГ "Мерефа" 300 Га та ДГ "Діброва" 350 Га.

Відповідно до розпорядження районної державної адміністрації № 399 від 26.04.1996 року ДГ Мерефа дозволено передати Інституту овочівництва і баштанництва НААН земельну ділянку загальною площею 331,7 Га .

Із розпорядженням Харківської районної державної адміністрації № 248 від 07.08.2002 року вбачається погодження технічної документації по інвентаризації земельних ділянок Інституту овочівництва і баштанництва загальною площею 729,599 Га земельних ділянок; ухвалено внести зміни в державний акт на право постійного користування землею.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.12.2017, крім іншого, введено процедуру санації дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук строком, призначено керуючим санацією арбітражного керуючого Фадєєва О.П.

Ухвалою суду від 05.09.2018, крім іншого, клопотання розпорядника майна про затвердження плану санації та продовження її строку задоволено. Затверджено план санації боржника - дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук, який погоджено з Національною академією наук України та схвалено комітетом кредиторів на його засіданні 27.08.2018, а також ТОВ "Мілл-Агро".

Ухвалою суду від 23.03.2023 задоволено заяву арбітражного керуючого Фадєєва О.П. про відмову від участі у справі про банкрутство (вх. № 17363 від 29.12.2022); звільнено арбітражного керуючого Фадєєва О.П. від виконання повноважень керуючого санацією дослідного господарства "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва Української академії аграрних наук; задоволено клопотання АТ "Харківобленерго" про призначення керуючим санацією арбітражного керуючого Козачка С.М.

Керуючий санацією ДГ «Мерефа» арбітражний керуючий Козачок С.М. обґрунтовує позовні вимоги у даній справі, крім іншого, тим, що, на його думку, Дослідному господарству «Мерефа» безпідставно припинено право користування певними земельними ділянками, які знаходяться в межах визначених Державним актом на право постійного користування Серії Б № 074212, зареєстрований в 1993 році № 444. Згідно інформації Державного реєстру прав на нерухоме майно, право користування належить іншій юридичній особі - Інституту овочівництва і баштанництва НААН України. Підстави припинення права користування, які визначені в Земельному кодексі України, як вважає арбітражний керуючий, відсутні. Неможливість користування земельними ділянками обмежують можливості ДГ Мерефа у виконанні плану санації та задоволенні вимог кредиторів. Керуючим санацією зазначено, що для захисту права постійного користування на вказані земельні ділянки необхідно визнати недійсним та скасувати рішення органу реєстрації права власності та відповідні номери записів про реєстрацію права постійного користування на земельні ділянки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 7 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства; сільськогосподарським підприємствам і організаціям; громадським об`єднанням; релігійним організаціям; промисловим, транспортним та іншим несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям; організаціям, зазначеним у статті 70 цього Кодексу для потреб оборони; для ведення лісового господарства спеціалізованим підприємствам; житловим, житлово-будівельним, гаражно-будівельним і дачно-будівельним кооперативам; спільним підприємствам, міжнародним об`єднанням і організаціям з участю українських, іноземних юридичних і фізичних осіб, підприємствам, що повністю належать іноземним інвесторам.

Згідно із частиною першою статті 23 ЗК України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Пунктом 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, що діє з 01 січня 2002 року, було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01 січня 2002 року, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Отже, громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, закріплених у законодавстві, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади, спрямовані на припинення права користування земельною ділянкою поза межами підстав, закріплених у земельному законодавстві, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (статті 15, 16 ЦК України).

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог.

У частині другій статті 16 ЦК України законодавець визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, а також зазначив, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За своїм призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Із статті 6 Конвенції вбачається, що доступ до правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому ефективним слід розуміти спосіб, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

При зверненні до практики Європейського суду з прав людини (рішення від 19 лютого 2009 рокуу справі «Марченко М. В. проти України», заява № 4063/04) у контексті забезпечення права на доступ до правосуддя можна зробити висновок, що для його реалізації на національному рівні необхідна наявність спору щодо «права» як такого, що визнане у внутрішньому законодавстві; мова повинна йти про реальний та серйозний спір; він повинен стосуватися як самого права, так і його різновидів або моделей застосування; предмет провадження повинен напряму стосуватися відповідного права цивільного характеру.

Тобто підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Отже, суд першочергово перевіряє, чи були порушені права позивача, яким способом вони мають бути поновлені і чи є відповідні позовні вимоги у справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Статтею 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

При цьому Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).

Велика Палата Верховного Суду у справі №633/408/18 зауважила, що вимоги про визнання незаконним (недійсним) і скасування рішення органу влади про надання земельної ділянки у власність і про скасування державної реєстрації такого права за певних умов можна розглядати як вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, якщо саме ці рішення та реєстрація створюють відповідні перешкоди.

Також слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

У даній справі мета позивача спрямована на відновлення ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН права постійного користування спірними земельними ділянками; повернення спірних земельних ділянок у постійне користування ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН.

Тому не є належними й ефективними способами захисту вимоги :

- визнати незаконним та скасувати майнові дії ДГ "Мерефа" щодо згоди на вилучення земельних ділянок загальною площею 300 га, які вилучені рішенням Президії Національної академії аграрних наук України, яке викладено у Витягу із протоколу №25 засідання Президії Української академії аграрних наук від 16.11.1995 року "Про закріплення землі за Інститутом овочівництва і баштанницта";

- визнати незаконним та скасувати рішення Президії Національної академії аграрних наук України, яке викладено у Витягу із протоколу №25 засідання Президії Української академії аграрних наук від 16.11.1995 року "Про закріплення землі за Інститутом овочівництва і баштанництва";

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 26.04.1996 року "Про передачу земельної ділянки інституту овочівництва і баштанництва";

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 07.08.2002 року №248 "Про розгляд матеріалів інвентаризації та земельної ділянки Інституту овочівництва і баштанництва УААН";

- визнати недійсним та скасувати:

1) рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень №45983682 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААН України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :07:007:0003 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН ;

2) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45983963 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААК України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:011:0006 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН ;

3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №45983822 від 15.03.2019 року за поданням заяви представника Інституту овочівництва і баштанництва НААН України Коваленко Оксани Миколаївни про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :08:009:0040 за суб`єктом Інститутом овочівництва і баштанництва НААН .

- визнати недійсним та скасувати реєстраційні номери запису про інше речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

1) номер запису про інше речове право 30719118 від 12.03.2019 року 14:27:28, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою :07:007:003;

2) номер запису про інше речове право 30719561 від 12.03.2019 року 12:38:29, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування на земельну ділянку :07:011:0006;

3) номер запису про інше речове право 30719259 від 12.03.2019 року 14:21:04, яким внесено запис про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою :08:009:0040.

Суд зазначає, що задоволення вищезазначених позивачем вимог не призведе до відновлення порушеного права чи захисту інтересів позивача. У такому випадку не відбудеться нівелювання негативних наслідків позивача, не відновиться право на постійне користування конкретним матеріальним благом земельними ділянками та повернення їх у постійне користування юридичній особі позивача.

Тобто задоволення таких вимог не є ефективним способом захисту прав позивача.

Близький правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі №685/555/20 від 12 квітня 2022 року.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 1 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 1 лютого 2022 рокуу справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Таким чином, суд прийшов до висновку про повну відмову у задоволенні позовних вимог керуючого санацією ДГ "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН Козачка С.М.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на нього.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 49, 62, 66, 69, 73-80, 86, 87, 89, 91, 96, 98, 101, 123, 129, 194-196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Позивач: Дослідне господарство "Мерефа" Інституту овочівництва і баштанництва УААН с. Селекційне (62479, Харківська область, Харківський район, с.Селекційне, ) в особі керуючого санацією арбітражного керуючого Козачка С.М (а/с 4589, м.Харків, 61022).

Відповідач1: Інститут овочівництва та баштанництва Національної академії аграрних наук України (62478, Харківська область, Харківський район, селище Селекційне, вул.Інститутська, буд.1, ).

Відповідач2: Національна академія аграрних наук України (01010, м.Київ, вул.Омельяновича-Павленка Михайла, буд.9, ).

Відповідач3: Харківська районна державна адміністрація Харківської області (61098, Харківська область, Григорівське шосе,буд.52, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача1: Фонд державного майна України (01133, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГЕНЕРАЛА АЛМАЗОВА, буд. 18/9 ).

Повне рішення складено та підписано 19.03.2025.

Суддя В.О. Усатий