ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2025 р. Справа № 924/1014/24

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" м. Бровари Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" м. Хмельницький

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" м. Київ

про стягнення 1363302,42 грн

Представники сторін:

позивач: Петрик С.А. - адвокат, діє на підставі довіреності від 13.11.2024

відповідач: Болишева М.О. - начальник юридичного відділу, діє на підставі наказу №073/175 від 13.09.2024 та посадової інструкції

третя особа: Гецко Н.М. - адвокат, діє на підставі довіреності № Д-565/2024 від 01.07.2024

Рішення приймається 05.03.2025, оскільки в судових засіданнях 06.02.2025 та 26.02.2025 оголошувалась перерва.

В підготовчому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 13.11.2024 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" про стягнення 1393302,42 грн, з яких 909379,00 грн основний борг, 397014,85 грн інфляційні втрати та 86908,57 грн 3% річних. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 25 жовтня 2021 року між ТОВ "Вторма Сплав" та ДП "Новатор" був укладений договір №10/20. На підставі видаткової накладної №РН-0004 від 03.02.2022 постачальник поставив, а покупець прийняв товар на загальну суму 1079379,00 грн, граничний строк оплати якого - 05.03.2022. ТОВ "Вторма-сплав" та ДП "Новатор" підписали акт звірки розрахунків, відповідно до якого станом на 30.09.2022 заборгованість по договору № 10/20 від 25.10.2021 складала 1079379,00 грн. Позивач зазначає, що відповідач з порушенням строків частково сплатив заборгованість в 2024 році в сумі 170000,00 грн. Станом на дату подачі даного позову заборгованість за договором поставки № 10/20 від 25.10.2021 становить 909379,00 грн. ТОВ "Вторма - Сплав" направляло відповідачу претензію з вимогою провести остаточний розрахунок за договором, однак такі вимоги залишились без виконання з боку відповідача. В подальшому 07.05.2024 між позивачем та ТОВ "Вторма - Сплав" був укладений договір про відступлення права вимоги №1, відповідно до п.1 якого до позивача перейшло право вимоги, що належить первісному кредиторові, і позивач став кредитором за договором № 10/20 від 25.10.2021. Умови вказаного договору також були погоджені з відповідачем, про що свідчить підпис керівника відповідача, який скріплений печаткою ТОВ "Новатор" на вказаному договорі. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача 909379,00 грн заборгованості за договором. Крім того, у зв`язку із порушенням договірних зобов`язань, керуючись ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 397014,85 грн інфляційних втрат та 86908,57 грн 3% річних. Додатково позивач зазначає, що 13.02.2024 відбулась державна реєстрація ТОВ "Новатор", який є правонаступником ДП "Новатор".

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 18.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/1014/24 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10:00 год. 17 грудня 2024 року.

До суду 03.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення основного боргу, зменшити розмір 3% річних на 99%, до 869,08 грн, зменшити розмір інфляційних втрат на 99%, до 3970,14 грн, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві вказує, що ТОВ "Новатор" частково сплатило заборгованість в 2024 році в сумі 170000,00 грн. Розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 909397,00 грн. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє й до сьогодні. Незважаючи на складну ситуацію в країні, пов`язану із збройною агресією російської федерації, ТОВ "Новатор" виконувало зобов`язання по договору вчасно. Через агресивні військові дії російської федерації завдано значну матеріальну шкоду ТОВ "Новатор", виникло скрутне фінансове становище товариства. На разі триває процес відновлення виробничої та господарської діяльності ТОВ "Новатор". Листом Торгово-промислової палати України N2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 засвідчено, що військова агресія Російської Федерації проти України, що стала підставою для введення воєнного стану, є форс - мажорними обставинами. Зазначені форс-мажорні обставини підтверджуються також сертифікатом №6800-24-0263 про форс мажорні обставини, виданим Хмельницькою торгово-промисловою палатою 06.02.2024. Відповідач вказує, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести. Зазначає, що ТОВ "Новатор" належить до товариств, необхідних для виконання державою своїх основних функцій. Водночас, на переконання відповідача, порушення строку оплати за договором не завдало збитків ані позивачу, ані третім особам. Відповідач просить прийняти дані обставини до уваги та на підтвердження скрутного матеріального становища надає накази підприємства. Крім того, відповідач наводить судову практику щодо зменшення 3% річних. Звертає увагу, що ТОВ "Новатор" є підприємством оборонно-промислового комплексу, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Відповідач є суб`єктом літакобудування, належить до підприємств необхідних для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави та збереження об`єктів права власності українського народу, що становить матеріальну основу суверенітету України. Також ТОВ "Новатор" має важливе значення для національної економіки, оскільки виконує контракти з держзамовником у сфері оборони. Відповідач зазначає про скрутне матеріальне та фінансове становище.

Відповідно до ухвали від 17.12.2024 суд, зокрема відклав підготовче засідання на 11:30 год. 10 січня 2025 року, продовжив строк підготовчого провадження у справі № 924/1014/24 на тридцять днів, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерне товариство "Українська оборонна промисловість".

До суду 26.12.2024 надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких зазначено, що на виконання умов договору відповідачем перераховано 170 000, 00 грн. Звертає увагу на висновки, зроблені у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №904/3177/20 та №902/417/18 щодо можливості зменшення розміру 3% річних. Вказує, що заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних втрат є об`єктивно непропорційним, оскільки заявлено до стягнення понад 53 % від загальної суми заборгованості. Заявлена сума до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат може призвести до нерозумних і несправедливих наслідків для ТОВ "Новатор", а тому у разі вирішення питання щодо їх стягнення справедливим буде зменшення розміру на 99 %.

В підготовчому засіданні 10.01.2025 суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів та відклав підготовче засідання у справі №924/1014/24 на 09:30 год. 22 січня 2025 року, про що постановив ухвали із занесенням до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 22.01.2025 поновлено відповідачу встановлений законом строк для подання доказів та прийнято до розгляду докази, долучені до клопотання від 21.01.2025, закрито провадження у справі №924/1014/24 в частині позовних вимог про стягнення 30000,00 грн основного боргу, закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/1014/24 до судового розгляду по суті на 11:30 год. 06 лютого 2025 року.

В судовому засіданні 06.02.2025 суд постановив ухвали із занесенням до протоколу судового засідання про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та оголошення перерви в судовому засіданні до 10:00 год. 26 лютого 2025 року.

Згідно з ухвалою, постановленою шляхом занесення до протоколу судового засідання від 26.02.2025, суд оголосив перерву в судовому засіданні до 09:10 год. 05 березня 2025 року.

Представник позивача в судовому засіданні 05.03.2025 підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні 05.03.2025 заперечили проти позову у повному обсязі.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Державним підприємством "Новатор" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" (далі - постачальник) 25.10.2021 укладено договір №10/20 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар, а саме - брухт та відходи кольорових металів в асортименті, якість яких відповідає вимогам ГОСТ/ДСТУ 3211:2009 у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2 договору загальна вартість даного договору визначається вартістю товару, отриманого протягом дії цього договору згідно накладних, що є невід`ємними частинами даного договору.

Асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі видаткових накладних постачальника (п. 2.1 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено що поставка товарів здійснюється постачальником в межах наявного у нього асортименту протягом строку дії договору відповідно до попереднього замовлення покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару (кількість), ціна за одиницю товару, загальна ціна партії товару та інші умови. Замовлення може проводитись шляхом листування, через телефонний або факсимільний зв`язок, по електронній пошті е-mail або надаватися через представника постачальника.

Місце поставки товару - склад постачальника - м. Бровари, бул. Незалежності, б. 53/8 (п. 4.2. договору).

Згідно з п. 4.3 договору моментом здійснення поставки товарів постачальнику є їх отримання покупцем з відповідною відміткою в супроводжувальній первинній обліково-видатковій документації (видаткова накладна).

Пунктом 4.4 договору визначено, що право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі товару, переходять до покупця в момент підписання відповідальною особою покупця видаткової накладної.

За умовами п. 5.1 договору покупець оплачує поставлені товари за цінами, вказаними у замовленні та товаросупроводжувальній документації, на умовах даного договору в порядку і формах, які не суперечать чинному законодавству України.

Розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору за домовленістю сторін можлива передплата у розмірі повної або часткової вартості партії товару.

Розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України. Днем здійснення платежу вважається день, в який сума, що підлягає сплаті, поступає на розрахунковий рахунок постачальника (п.п. 5.4, 5.5 договору).

Пунктом 6.2 договору передбачено, що постачальник має право, зокрема вимагати від покупця своєчасної оплати за поставлений товар.

В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлені товари відповідно до вимог даного договору (п. 6.3 договору).

За недотримання умов даного договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.4 договору сторони не несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за договором, якщо таке невиконання чи неналежне виконання сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин. Форс - мажорними вважаються будь-які обставини, які носять непереборний, масовий характер і/або роблять неможливим функціонування органів державної влади, підприємств, установ, організацій і роблять неможливим належне виконання зобов`язань за даним договором. Сторона, яка не може виконати зобов`язання в зв`язку з дією форс-мажорних обставин, повинна при першій же можливості негайно письмово повідомити іншу сторону про настання, прогнозний строк дії і припинення цих обставин, інакше вважається, що форс-мажорні обставини були відсутні.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2022 року (п. 8.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" передало, а Державне підприємство "Новатор" отримало товар (металобрухт) на загальну суму 1079379,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0004 від 03.02.2022.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" зверталось до позивача з претензією №09/08 від 09.08.2024, в якій вимагало сплатити заборгованість. Вказана претензія залишена без задоволення.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" (далі - первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" (далі - новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги №1 від 07.05.2024 (далі - договір відступлення), згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №10/20 від 25 жовтня 2021 року (далі - основний договір) укладеним між первісним кредитором та Державним підприємством "Новатор" (далі - боржник) в сумі 1079379,00 грн.

Пунктом 1.2 договору відступлення передбачено, що за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором в частині отримання оплати в сумі 1079379,00 грн, а також будь-яких інших платежів, які можуть виникнути із умов основного договору.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 4.1 договору відступлення).

Договір підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток, а також містить підпис боржника ТОВ "Новатор" про ознайомлення з його умовами, який скріплений відтиском печатки вказаного товариства.

Позивач частково розрахувався за отриманий товар, сплативши Товариству з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" 170000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №3643 від 22.10.2024 на суму 20000,00 грн, від 30.09.2024 на суму 30000,00 грн, від 08.11.2024 на суму 20000,00 грн, від 20.09.2024 на суму 10000,00 грн, від 01.10.2024 на суму 40000,00 грн, від 26.07.2024 на суму 50000,00 грн.

Крім того, після відкриття провадження у справі відповідач додатково сплатив позивачу заборгованість в розмірі 30000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №3643 від 10.01.2025.

Відповідно до довідок ТОВ "Новатор" станом на 22.11.2024 заборгованість ТОВ "Новатор" на користь ТОВ "Металіт Б" складала 909379,00 грн (довідка №046/3167 від 02.12.2024), станом на 21.01.2025 - 879379,00 грн. (довідка №046/203 від 21.01.2025).

Матеріали справи містять статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор", затверджений наказом АТ "Українська оборонна промисловість" №75 від 08.02.2024, згідно з п. 1.1 якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Новатор" створене шляхом перетворення Державного підприємства "Новатор" - учасника Державного концерну "Укроборонпром" відповідно до Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно - промислового комплексу державної форми власності". З дня його державної реєстрації Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства "Новатор".

За умовами п. 1.3 статуту єдиним засновником товариства є держава в особі Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" (далі - уповноважений суб`єкт управління), учасником товариства є уповноважений суб`єкт управління, який здійснює права учасника та повноваження з управління корпоративними правами держави у статутному капіталі товариства.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ТОВ "Новатор" є виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації.

На підтвердження наявності підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат відповідач долучив до матеріалів справи:

- лист Торгово - промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, згідно з яким Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили);

- сертифікат Хмельницької торгово-промислової палати (обставини непереборної сили) №6800-24-0263 від 06.02.2024, виданий Державному підприємству "Новатор", яким засвідчені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): пожежа, вибухи, неможливість здійснювати господарську діяльність щодо обов`язку (зобов`язання), а саме: врегулювання небалансів електричної енергії СВБ за договором про врегулювання небалансів електричної енергії № 0296-01024 від 31.07.2019, укладеним ПАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго", дата настання: 08.01.2024, дата закінчення: тривають на 06.02.2024.

- наказ ДП "Новатор" № 64 від 01.03.2022 "Про час простою та його оплату", яким встановлено початок простою на підприємстві, починаючи з 01.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні згідно регламенту роботи підприємства в І та ІІ кварталі 2022 для всіх працівників (крім працівників, які знаходяться в відпустках та на лікарняному). При виробничій необхідності роботи окремих працівників (розробка нових виробів з метою завантаження виробництва; виготовлення продукції, яка користується підвищеним попитом; підготовка звітності, тощо) визначено залучати до роботи та встановлювати робочі дні працівникам цих підрозділів за розпорядженнями їх керівників на підставі затверджених списків;

- наказ ДП "Новатор" №164 від 08.06.2022 "Про час простою та його оплату", згідно з яким продовжено простій на підприємстві починаючи з 01.07.2022 до завершення воєнного стану в країні згідно регламенту роботи підприємства для всіх працівників (крім працівників, які знаходяться в відпустках та на лікарняному). Визначено при виробничій необхідності роботи окремих працівників (розробка нових виробів з метою завантаження виробництва, виготовлення продукції, яка користується підвищеним попитом, підготовка звітності, тощо) залучати до роботи та встановлювати робочі дні працівникам цих підрозділів за розпорядженнями їх керівників на підставі затверджених списків;

- наказ ДП "Новатор" №169 від 13.06.2022 "Про регламент роботи підприємства на час воєнного стану", яким введено на підприємстві на час воєнного стану 3-х денний робочий тиждень з вихідними днями - четвер, п`ятниця, субота, неділя для всіх категорій працівників підприємства.

- наказ ДП "Новатор" №358 від 09.12.2022 "Про регламент роботи підприємства в грудні місяці 2022 року та січні місяці 2023 року", відповідно до якого встановлено додатково неробочі дні 26, 27, 28 грудня 2022 року та 2, 3, 4 січня 2023 року для всіх категорій працівників підприємства;

- наказ ДП "Новатор" №450 від 06.12.2023 "Про регламент роботи підприємства в грудні місяці 2023 року та січні місяці 2024 року", яким встановлено неробочими днями з 25 грудня 2023 по 05 січня 2024 року для всіх категорій працівників підприємства;

- наказ ДП "Новатор" №11 від 16.01.2024 "Про регламент роботи підприємства в січні місяці 2024 року та лютому місяці 2024 року", згідно з яким встановлено неробочими днями з 16 січня по 04 лютого 2024 року для всіх категорій працівників підприємства;

- довідка ТОВ "Новатор" №081/202 від 21.01.2025, в якій зазначено, що ТОВ "Новатор" 11 листопада 2024 року внесено до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури з присвоєнням унікального реєстраційного номера UA.

Позивач, заперечуючи щодо зменшення 3% річних та інфляційних втрат, долучив до матеріалів справи відомості із сайту "Опендатабот", які містять інформацію про фінансові показники діяльності відповідача, участь у тендерах.

Аналізуючи надані докази, пояснення сторін та третьої особи, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.10.2021 між Державним підприємством "Новатор" (покупець), правонаступником якого згідно з п. 1.1 статуту є Товариство з обмеженою відповідальністю "Новатор", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" (постачальник) укладено договір №10/20 (далі договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язувався поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар, а саме - брухт та відходи кольорових металів в асортименті, якість яких відповідає вимогам ГОСТ/ДСТУ 3211:2009 у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" передало, а Державне підприємство "Новатор" отримало товар (металобрухт) на загальну суму 1079379,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0004 від 03.02.2022.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст.692 ЦК України).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що розрахунки за поставлений постачальником товар здійснюються протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.

Згідно з п. 6.2 договору постачальник має право, зокрема вимагати від покупця своєчасної оплати за поставлений товар.

В свою чергу, покупець зобов`язаний прийняти та оплатити поставлені товари відповідно до вимог даного договору (п. 6.3 договору).

Положеннями ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами ст. 252 ЦК України строк визначається, зокрема днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Частиною 5 ст. 254 ЦК України передбачено, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання слід враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

З урахуванням положень ст. 253 ЦК України щодо початку перебігу строку, період у часі, упродовж якого має місце прострочення щодо виконання зобов`язання з оплати товару, починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, а саме з наступного дня після поставки товару за видатковою накладною №РН-0004 від 03.02.2022.

Якщо останній день строку для оплати товару припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то в силу ч.5 ст. 254 ЦК України днем закінчення строку є перший за ним робочий день (аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Враховуючи викладене, ДП "Новатор", правонаступником якого є позивач, зобов`язане було провести розрахунок за отриманий товар по 07 березня 2022 року включно, оскільки 05 та 06 березня є вихідними днями.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів оплати товару на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав".

Статтею 510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ч. 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору про відступлення права вимоги №1 від 07.05.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Вторма - Сплав" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" прийняло на себе право вимоги, що належить ТОВ "Вторма - Сплав", і стало кредитором за договором №10/20 від 25 жовтня 2021 року, укладеним між ТОВ "Вторма - Сплав" та ДП "Новатор" в сумі 1079379,00 грн.

Відповідно до п. 1.2 вищевказаного договору, ТОВ "Металіт Б" отримало право (замість ТОВ "Вторма-Сплав") вимагати від ДП "Новатор" належного виконання зобов`язань за основним договором в частині отримання оплати в сумі 1079379,00 грн, а також будь-яких інших платежів, які можуть виникнути із умов основного договору.

Отже, до відповідача перейшло право вимоги до позивача щодо сплати основної суми боргу в розмірі 1079379,00 грн, що виник на підставі договору №10/20 від 25.10.2021, а також нарахованих на зазначену суму 3% річних та інфляційних втрат.

Суд встановив, що на час звернення позивача до суду із даним позовом відповідач частково розрахувався з позивачем на суму 170000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №3643 від 22.10.2024 на суму 20000,00 грн, від 30.09.2024 на суму 30000,00 грн, від 08.11.2024 на суму 20000,00 грн, від 20.09.2024 на суму 10000,00 грн, від 01.10.2024 на суму 40000,00 грн, від 26.07.2024 на суму 50000,00 грн.

Крім того, після відкриття провадження у справі відповідач додатково сплатив заборгованість в розмірі 30000,00 грн згідно з платіжною інструкцією №3643 від 10.01.2025.

Доказів сплати решти суми заборгованості матеріали справи не містять.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 879379,00 грн основного боргу заявлені правомірно, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України, заявив до стягнення з відповідача 86908,57 грн 3% річних, з яких 77487,44 грн нараховані за період з 06.03.2022 по 26.07.2024 на суму боргу в розмірі 1079379,00 грн, 4809,39 грн - за період з 26.07.2024 по 20.09.2024 на суму боргу в розмірі 1029379,00 грн, 919,11 грн - за період з 20.09.2024 по 30.09.2024 на заборгованість в сумі 1019379,00 грн, 162,19 грн - за період з 30.09.2024 по 01.10.2024 на суму боргу в розмірі 989379,00 грн, 1711,99 грн - за період з 01.10.2024 по 22.10.2024 на суму боргу в розмірі 949379,00 грн, 1371,21 грн - за період з 22.10.2024 по 08.11.2024 на суму боргу в розмірі 929379,00 грн, 447,24 грн - за період з 08.11.2024 по 13.11.2024 на суму боргу в розмірі 909379,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок, суд встановив, що останній невірно визначив дату початку нарахування 3% річних з огляду на встановлений судом вище строк оплати товару (по 07.03.2022 включно), а також помилково нарахував 3% річних на різні суми заборгованості (з врахуванням проведеної оплати) за один і той самий день (26.07.2024, 20.09.2024, 30.09.2024, 01.10.2024, 22.10.2024, 08.11.2024).

Зважаючи на викладене, суд провів перерахунок 3% річних та встановив, що позивач обґрунтовано заявив до стягнення 86239,67 грн, в тому числі:

- 77221,53 грн, нараховані на заборгованість в розмірі 1079379,00 грн за період з 08.03.2022 по 25.07.2024 (871 день);

- 4725,02 грн - на заборгованість в розмірі 1029379,00 грн за період з 26.07.2024 по 19.09.2024 (56 днів);

- 835,56 грн - на заборгованість в розмірі 1019379,00 грн за період з 20.09.2024 по 29.09.2024 (10 днів);

- 81,10 грн - на заборгованість в розмірі 989379,00 грн за 30.09.2024 (1 день);

- 1634,18 грн - на заборгованість в розмірі 949379,00 грн за період з 01.10.2024 по 21.10.2024 (21 день);

- 1295,04 грн - на заборгованість в розмірі 929379,00 грн за період з 22.10.2024 по 07.11.2024 (17 днів);

- 447,24 грн - на заборгованість в розмірі 909379,00 грн за період з 08.11.2024 по 13.11.2024 (6 днів).

У стягненні 668,90 грн 3% річних суд відмовляє, в зв`язку з безпідставністю їх нарахування.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 397014,85 грн інфляційних втрат, з яких 375305,25 грн нараховані за період з 06.03.2022 по 26.07.2024 на суму боргу в розмірі 1079379,00 грн та 21709,60 грн - за період з 26.07.2024 по 20.09.2024 на суму боргу в розмірі 1029379,00 грн.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, суд встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення 397014,85 грн інфляційних втрат.

Щодо посилань відповідача на наявність об`єктивних і незалежних від нього обставин, які зумовили невиконання зобов`язань за договором, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" вказано, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Отже, ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за таких умов здійснення господарської діяльності.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.08.2022 у справі № 922/854/21.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

З аналізу наведеного слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Відповідач як на форс-мажорні обставини посилається на введення воєнного стану на території України, що засвідчено як форс-мажорна обставина відповідно до листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, внаслідок чого він опинився у скрутному фінансовому становищі та не мав можливості виконати свої договірні зобов`язання.

Суд звертає увагу, що загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 (адресований всім, кого це стосується) щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання відповідача (оплату отриманого товару), тоді як доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим.

Відповідач не надав доказів на підтвердження наявності такого причинно-наслідкового зв`язку, зокрема, не підтверджено неможливості виконувати свої зобов`язання за договором у передбачені ним строки саме внаслідок дії воєнного стану, неможливості здійснювати господарську, підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, відсутності такого прибутку тощо.

При цьому також зважається на те, що обставини, засвідчені Торгово-промисловою палатою України у листі від 28.02.2022, стосуються не лише відповідача, а також позивача, та ставлять їх в однакові умови здійснення діяльності.

З приводу долученого до матеріалів справи сертифікату Хмельницької торгово-промислової палати (обставини непереборної сили) №6800-24-0263 від 06.02.2024, суд зазначає, що вказані у ньому форс-мажорні обставини мали місце, починаючи з 08.01.2024. Разом з тим, строк оплати товару за договором настав ще 07.03.2022.

Також суд враховує, що за умовами п. 7.4 договору сторона, яка не може виконати зобов`язання в зв`язку з дією форс-мажорних обставин, повинна при першій же можливості негайно письмово повідомити іншу сторону про настання, прогнозний строк дії і припинення цих обставин, інакше вважається, що форс-мажорні обставини були відсутні.

Повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно кошти та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Однак жодного повідомлення з боку відповідача щодо виникнення форс-мажорних обставин ні ТОВ "Вторма-Сплав", ні позивачу не надсилалось. Доказів на спростування вказаного матеріали справи не містять.

У відзиві на позов позивач просить зменшити розмір 3% річних на 99% - до 869,08 грн та інфляційних втрат на 99% - до 3970,14 грн.

Розглянувши вказане клопотання, суд враховує наступне.

Аналіз ст. 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Разом з тим, за ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Разом з тим, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Відповідно до ст. 611, ч. 3 ст. 692, ст. 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума річних від несплаченої заборгованості є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних втрат за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Суд також приймає до уваги, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово передавав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи з підстав необхідності відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18 щодо права суду зменшувати розмір відсотків річних, в тому числі і 3% річних (ухвали від 22.04.2021 у справі № 904/3177/20, від 30.01.2024 у справі №915/534/22, від 13.11.2024 у справі №922/444/24).

Ухвалами від 18.05.2021, від 28.02.2024 та від 18.12.2024 Велика Палата Верховного Суду повернула справи № 904/3177/20, № 915/534/22 та № 922/444/24 відповідно колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного суду для розгляду, зазначивши про відсутність підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду за ч. 4 ст. 302 ГПК України для відступу від її висновку у справі №902/417/18.

При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила на сталості своєї правової позиції про те, що суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Суд враховує, що згідно з п. 1.1 статуту ТОВ "Новатор", затвердженого наказом АТ "Українська оборонна промисловість" №75 від 08.02.2024, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новатор" створене шляхом перетворення Державного підприємства "Новатор" - учасника Державного концерну "Укроборонпром" відповідно до Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно - промислового комплексу державної форми власності". З дня його державної реєстрації Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державного підприємства "Новатор".

Єдиним засновником товариства є держава в особі Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" (п. 1.3 статуту).

Згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 (із змінами) "Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави" та від 09.06.2010 № 405 "Про затвердження переліку суб`єктів літакобудування, щодо яких запроваджуються тимчасові заходи державної підтримки", відповідач є підприємством оборонно-промислового комплексу, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, та є суб`єктом літакобудування.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності ТОВ "Новатор" є виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації.

Також згідно з довідкою №081/202 від 21.01.2025, ТОВ "Новатор" 11 листопада 2024 року внесено до Реєстру об`єктів критичної інфраструктури з присвоєнням унікального реєстраційного номера UA.

Як встановлено судом у даній справі, порушення відповідачем зобов`язань за договором № 10/20 від 25.10.2021 мало місце після початку військової агресії російської федерації проти України.

В зв`язку із запровадженням воєнного стану, на ДП "Новатор" відповідно до наказу № 64 від 01.03.2022 було встановлено початок простою, починаючи з 01.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні згідно регламенту роботи підприємства в І та ІІ кварталі 2022 для всіх працівників (крім працівників, які знаходяться в відпустках та на лікарняному), який продовжено на підставі наказу ДП "Новатор" №164 від 08.06.2022.

Також відповідно до наказів ДП "Новатор" №169 від 13.06.2022 на підприємстві на час воєнного стану був введений 3-х денний робочий тиждень з вихідними днями - четвер, п`ятниця, субота, неділя для всіх категорій працівників підприємства. А на підставі наказів №358 від 09.12.2022, №450 від 06.12.2023, №11 від 16.01.2024 встановлювались додатково неробочі дні 26, 27, 28 грудня 2022 року, 2, 3, 4 січня 2023 року, з 25 грудня 2023 по 05 січня 2024 року, з 16 січня по 04 лютого 2024 року для всіх категорій працівників підприємства.

Крім того, внаслідок обставин непереборної сили, які мали місце 08.01.2024, та засвідчені сертифікатом Хмельницької торгово-промислової палати №6800-24-0263 від 06.02.2024, відповідач взагалі певний час не мав можливості здійснювати господарську діяльність.

Усі вищевказані обставини вплинули на виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

Разом з тим, відповідач частково сплатив заборгованість за товар, отриманий відповідно до видаткової накладної № РН-0004 від 03.02.2022, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями, що свідчить про добросовісність поведінки відповідача як до звернення позивача до суду, так і під час розгляду справи в суді та його намагання добровільно виконати свої зобов`язання.

Суд також враховує, що крім 3% річних позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення інфляційні втрати, що забезпечить відшкодування позивачу матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Будь-яких доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану позивача, ускладнення в господарській діяльності чи завдання йому збитків саме в результаті не виконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості отриманого товару за договором №10/20 від 25.10.2021 позивачем не подано.

З огляду на викладене, суд вважає, що враховуючи економічну ситуацію в країні, зважаючи на місце та специфіку покладених на позивача завдань щодо ресурсного забезпечення Збройних Сил України в умовах війни та збройної агресії російської федерації проти України, з метою забезпечення загальної спроможності позивача своєчасно виконувати державні замовлення, розумним буде зменшення заявлених до стягнення 3% річних.

Встановлені у даній справі обставини є винятковими з урахуванням того, що позивач має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, здійснює виробництво інструментів і обладнання для вимірювання, дослідження та навігації, виконує інші роботи для забезпечення обороноздатності, безпеки і захисту інтересів держави.

З урахуванням засад добросовісності, справедливості, пропорційності та розсудливості, 3% річних, які обґрунтовано заявлені позивачем до стягнення (86239,67 грн) слід зменшити до 43119,83 грн.

Таке зменшення розміру 3% річних суд вважає розумним та оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків як для позивача, так і для відповідача.

Щодо клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат, то суд не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Інфляційні втрати (індекс споживчих цін) - це показник, який характеризує зміни загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу не є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Позбавлення кредитора можливості реалізувати право на стягнення інфляційних втрат порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №910/15410/21, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21.

Оскільки нарахування інфляційних втрат є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та їх розмір не підлягає зміні за домовленістю сторін, а порядок їх нарахування є чітко регламентованим, суд вважає, що зменшення розміру інфляційних втрат робить кредитора уразливим від знецінення грошових коштів, виплату яких затримує боржник.

У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача всієї заявленої до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства та встановлені обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача 879379,00 грн заборгованості, 397014,85 грн інфляційних втрат та 43119,83 грн 3% річних.

При розподілі судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві заявив до стягнення 50000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Суд встановив, що згідно з свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5397/10 від 04.09.2015 Петрик Сергій Анатолійович є адвокатом.

Між адвокатом Петриком Сергієм Анатолійовичем (далі - адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металіт - Б" (далі - клієнт) був укладений договір - доручення про надання правової допомоги від 05.11.2024 (далі - договір), предметом якого згідно з п. 1.1 є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Пунктом 2.1 договору визначено, що адвокат зобов`язується надати правову допомогу щодо захисту прав та інтересів клієнта щодо підготовки та подання до Господарського суду Хмельницької області позовної заяви до ТОВ "Новатор" щодо стягнення заборгованості за договором №10/20 від 25 жовтня 2021 року, з урахуванням положень договору про відступлення права вимоги №1 від 07.05.2024. (підп. 2.1.1).

Адвокат зобов`язується складати та подавати позовну заяву та інші необхідні процесуальні документи, представляти права та законні інтереси клієнта в судових засіданнях, в т.ч. в суді апеляційної інстанції (в разі необхідності), а також в органах державної влади, місцевого самоврядування, перед третіми особами, якщо це буде необхідним для збору додаткових доказів та документів, які можуть бути необхідні для захисту прав клієнта (п.п. 2.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.3.1 договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та строк, погоджені між ними.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2026 року (п. 3.1 договору).

У розділі 4 договору "Гонорар адвоката" передбачено, що на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору гонорар адвоката погоджений сторонами складає фіксовану суму - 50000,00 грн.

Сторони узгодили, що клієнт має сплатити адвокату гонорар в сумі 50000,00 грн на протязі 10 календарних днів з моменту набрання судовим рішенням по стягненню з ТОВ "Новатор" заборгованості та надходження суми коштів, які будуть стягнуті судом, на банківський рахунок клієнта, незалежно від розміру стягнутої судом суми коштів (п. 4.3 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений відтиском печатки клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від 13.11.2024, клопотання про участь в засіданні в режимі відеоконференції від 18.12.2024, заява про надання доказів направлення копії позовної заяви з додатками третій особі від 26.12.2024 та клопотання про витребування доказів від 10.01.2025 підписані та надіслані до суду через систему "Електронний суд" адвокатом Петриком С.А.

Адвокат Петрик С.А. приймав участь в підготовчих засіданнях 10.01.2025, 22.01.2025 та в судових засіданнях 06.02.2025, 26.02.2025 та 05.03.2025.

Вищевказані обставини свідчать, що позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/1014/24 у Господарському суді Хмельницької області.

Разом з тим, надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України).

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Водночас, при вирішенні питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу. У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування ч.ч. 5, 6 ст. 126 та ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Також суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи вказане питання, суд також керується тим, що судовий розсуд - це право суду, яке передбачене та реалізується на підставі чинного законодавства, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення, встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), такий, що є найбільш оптимальним в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідач у відзиві на позов від 03.12.2024 просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу. Звернув увагу, що заявлена позивачем сума не є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та значенням справи для сторони.

Суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Здійснивши аналіз матеріалів справи, в тому числі змісту та обґрунтувань позовної заяви, суд встановив, що дана справа є нескладною, підготовка справи до розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, судової практики, значних затрат часу та зусиль.

Крім того, враховується, що обсяг долучених до матеріалів справи документів та заяв (клопотань) є незначним.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про необхідність зменшення судових витрат на правову допомогу до 20000,00 грн.

Суд також врахував позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, суд вважає за необхідне судові витрати у справі покласти повністю на відповідача. При цьому також враховується, що судові витрати у разі зменшення судом розміру 3% річних покладаються на відповідача повністю, без урахування такого зменшення.

Щодо витрат зі сплати судового збору, то суд зазначає, що частиною 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

З огляду на подання позову через систему "Електронний суд", до сплати при зверненні до суду підлягав судовий збір в розмірі 16719,63 грн (1393302,42 грн * 1,5% * 0,8).

Разом з тим, згідно з платіжною інструкцією № 20 від 23.10.2024 позивач сплатив судовий збір в загальному розмірі 21321,01 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Розмір переплаченої суми становить 4601,38 грн.

Також суд враховує, що ухвалою суду від 22.01.2025 було закрито провадження у справі №924/1014/24 в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" про стягнення 30000,00 грн основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

За таких обставин витрати зі сплати судового збору у розмірі переплаченої суми (4601,38 грн) та за вимогами, провадження в частині яких закрито, з врахуванням коефіцієнту 0,8 (360,00 грн), між сторонами не розподіляються, і у разі надходження клопотання позивача, вказана сума сплаченого судового збору буде повернута з бюджету.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням вищевикладених обставин підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 16359,63 грн (21321,01 грн - 4601,38 грн - 360,00 грн).

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240-242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" м. Бровари Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" м. Хмельницький, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Українська оборонна промисловість" м. Київ про стягнення 1363302,42 грн задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новатор" (м. Хмельницький, вул. Тернопільська, буд. 17, код 22987900) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Металіт Б" (Київська обл., м.Бровари, б. Незалежності, буд. 53/8, код 35645549) 879379,00 грн (вісімсот сімдесят дев`ять тисяч триста сімдесят дев`ять гривень 00 коп.) заборгованості, 397014,85 грн (триста дев`яносто сім тисяч чотирнадцять гривень 85 коп.) інфляційних втрат, 43119,83 грн (сорок три тисячі сто дев`ятнадцять гривень 83 коп.) 3% річних, 16359,63 грн (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень 63 коп.) витрат на оплату судового збору, 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 коп.) витрат на правову допомогу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 43788,74 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.03.2025.

Суддя Л.О. Субботіна

Рішення надсилається учасникам справи до електронних кабінетів.