ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4962/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Чуйко О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Миронюк В.О. (приймала участь у справі в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, 20, код ЄДРПОРУ 44326690) до відповідача Дениченко Крістіни Євгеніївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про стягнення 21 855,14рн

ВСТАНОВИВ:

Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Дениченко Крістіни Євгеніївни про стягнення 21 855,14рн.

В обґрунтування позову Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради посилається на неналежне виконання Дениченко Крістіною Євгеніївною умов укладеного між сторонами договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу №03-20-54/21 від 28.09.2021.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11.2024 відкрито провадження у справі №916/4962/24, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 05.12.2024 о 11:40.

В судовому засіданні від 05.12.2024 було оголошено перерву на 16.01.2025 о 11:20 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.12.2024 викликано учасників справи у судове засідання.

В судовому засіданні від 16.01.2025 було оголошено перерву на 06.02.2025 о 10:20 про що зазначено в протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.01.2025 викликано учасників справи у судове засідання.

06.02.2025 судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2025 призначено судове засідання на 11.03.2025 о 12:00 та викликано учасників справи у судове засідання.

В судовому засіданні від 11.03.2025 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/4962/24.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

Як вказує позивач, 28.09.2021 між Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Дениченко Крістіною Євгеніївною (відповідач) було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від №03-20- 54/21 із додатками до нього (далі договір).

Пунктами 1.2, 1.3 договору передбачено, що договір визначає відносини сторін щодо тимчасового платного користування відповідачем місцем, а адреса, площа кількість місць, що надаються в користування за договором, визначаються згідно з додатком 1 до договору.

Пунктом 2.3.1 договору визначено, що плата за користування місцем сплачується Суб`єктом господарювання з дати прийняття Робочим органом рішення про встановлення пріоритету та становить 25% плати за тимчасове користування місцем (рекламний засіб не встановлений/не розташований) у перші три місяці дії встановленого пріоритету, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору.

Пунктом 2.3.2. договору, передбачено, що у наступні три місяці дії встановленого пріоритету: - 100% плати за користування місцем з дати прийняття рішення Робочого органу про продовження дії пріоритету на підставі письмового звернення заявника, якщо строк його дії продовжується у зв`язку з потребою виконання архітектурно-планувальних робіт та розроблення проєктно-технічної документації, розрахунок якої визначається згідно із додатком 2 до договору, та додатково 25% (у разі встановленого/розташованого РЗ).

Згідно з п. 2.4 договору плата за користування місцем для розташування РЗ сплачується щомісяця, за 5 днів до кінця поточного місяця, за розрахунками, згідно з додатками до договору, у безготівковій формі, на поточний рахунок робочого органу, відкритого в уповноваженому підрозділі управлінні казначейської служби України, незалежно від наслідків господарської діяльності Суб`єкта господарювання, наявності або відсутності підписаних сторонами актів наданих послуг; невнесення плати є підставою для нарахування позивачем штрафних санкцій, передбачених договором та чинним законодавством.

Відповідно до пункту 4.2.4 договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі вносити плату за користування місцями в розмірі передбаченому договором.

Згідно з пунктами 6.3, 6.4 договору за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем Відповідач сплачує на користь Позивача пеню в розмірі затвердженої облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів за весь час прострочення; за прострочення внесення платежів за користування місцем, що складає більше 3 місяців, суб`єкт господарювання додатково сплачує штраф у розмірі 5 відсотків від простроченої суми.

Пунктом 8.1. договору визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до закінчення строку дії Дозволу.

Відповідно до пункту 8.2. договору дія договору продовжується при продовженні строку дії відповідного Дозволу, на визначений у ньому строк.

Позивач вказує, що із врахуванням прийнятого, за результатом розгляду звернень відповідача, рішення Робочого органу про встановлення пріоритету на місце розташування рекламних засобів №03-23-84/21 від 28.09.2021 (строком дії з 28.09.2021 по 27.03.2022), у відповідача існувало зобов`язання зі здійснення плати за право користування місцями для розміщення рекламних засобів за адресами: бігборд двосторонній розміром 3х6м. по вул. Нижня (у районі будинку №1 біля магазину «Ситий пан») у селищі Комишани; бігборд двосторонній розміром 3х6м. по вул. Центральній (у районі зупинки громадського транспорту «Школа») у селищі Комишани; бігборд двосторонній розміром 3х6м. по вул. Центральній (у районі магазину «Сита Хата») у селищі Комишани; бігборд двосторонній розміром 3х6м. на розі вулиць Центральної та Пушкіна (у районі автомийки) у селищі Комишани.

Позивач зазначає, що спірні правовідносини між сторонами, окрім укладеного договору, регулюються Законом України "Про рекламу", Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067 (далі Типові правила), Правилами розміщення та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами та інформації в місті Херсоні, затвердженими рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2015 №369 (далі Правила), рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.05.2021 № 205 «Про затвердження типової форми договору про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу» та іншими актами законодавства. Пунктом 32 Типових правил закріплено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину. На території Херсонської міської територіальної громади порядок розрахунку плати встановлено Правилами розміщення та експлуатації об`єктів зовнішньої реклами та інформації в місті Херсоні, які затверджені Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.10.2015 №369 (далі Правила). Пунктом 6.1 Правил закріплено, що плата за тимчасове користування місцями, які перебувають у комунальній власності, для розташування РЗ здійснюється на підставі договору, укладеного Робочим органом та розповсюджувачем, відповідно до затверджених тарифів і коефіцієнтів, а місцями, що перебувають у державній або приватній власності, на договірних засадах з їх власником або уповноваженим ним органом (особою). Тому для розрахунку суми оплати за користування місцями для розташування рекламних засобів, визначену у додатку 2 до договору, застосовано тарифи та коефіцієнти, затверджені рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 18.05.2021 №203 «Про затвердження Тарифів та Коефіцієнтів на території Херсонської міської територіальної громади» (копія додається). Відповідно до п. 6.3 Правил плата за користування місцем справляється з дня укладення договору. Відсутність РЗ на вказаному місці не є підставою для звільнення від плати за користування місцем. Умовами договору порядок здійснення оплати визначається його розділом 2, відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 якого, сторони домовились щодо ціни договору та відповідно визначили, що, за користування місцем відповідач щомісячно сплачує плату, розрахунок якої здійснюється у відповідності до тарифів, установлених відповідним рішенням міської ради; підставою для нарахування та внесення відповідачем на поточний рахунок позивача плати є цей договір та відповідні додатки до нього; плата за користування місцем сплачується відповідачем з дати прийняття позивачем рішення про встановлення пріоритету. Відповідачем рекламні засоби розміщувалися на об`єктах комунальної власності на підставі встановленого Робочим органом пріоритету на місце розташування рекламних засобів.

Як зазначає позивач, згідно із п. 5 Типових правил для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління. Пунктом 2.1 Правил унормовано, що Робочий орган це виконавчий орган міської ради, уповноважений Херсонською міською радою укладати договори про право тимчасового користування місцями (для розміщення рекламних засобів), що перебувають у комунальній власності Херсонської міської територіальної громади, здійснювати контроль за надходженням плати за договорами, організовувати або здійснювати власними силами та засобами демонтаж самовільно встановлених рекламних засобів та виконувати інші повноваження, передбачені даними Правилами та установчими документами. Положенням про Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради, затвердженим рішенням Херсонської міської ради від 26.02.2021 №73, закріплено, що Управління уповноважено здійснювати функції робочого органу із регулювання діяльності у галузі розміщення об`єктів зовнішньої реклами на території Херсонської міської територіальної громади, відповідно до чинного законодавства. Пунктом 3.2.2 зазначеного Положення до повноважень Управління віднесено укладання з розповсюджувачами зовнішньої реклами договорів про право тимчасового користування місцями для розміщення рекламних засобів на території Херсонської міської територіальної громади. А пунктом 3.1.16 Правил визначено, що Робочий орган здійснює операторські функції зі справляння плати за укладеними договорами та контроль за своєчасним надходженням плати. Тому, в результаті виконання Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради функцій робочого органу щодо здійснення контролю за своєчасним надходженням плати за договором про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу, укладеним з фізичною особою-підприємцем Дениченко К.Є., встановлено факт невиконання нею своїх зобов`язань за договором.

Відповідно до п. 6.4 Правил на час отримання рішення про встановлення пріоритету заявника, якщо об`єкт зовнішньої реклами фактично розміщений, плата за договором справляється у 100% розмірі та додатково 25% за пріоритет, відповідно до пункту 4.1.

Позивач вказує, що в результаті проведення позивачем у 2024 році моніторингу інформації щодо суб`єктів господарювання, з якими укладено договори тимчасового користування місцем для розташування рекламного засобу, за інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що відповідачем фізичною особоюпідприємцем Дениченко К.Є. припинено діяльність 26.07.2023 (номер запису в реєстрі: 003055596). Втім, відповідач не повідомив позивача про факт припинення ним ведення господарської діяльності та із заявами щодо анулювання пріоритету та дострокового припинення дії договору не звертався. Припинення діяльності відповідачем фізичною особою-підприємцем Дениченко К.Є. не є підставою для невиконання нею зобов`язань, передбачених умовами договору, а положення чинного законодавства та умови договору не визначають саме імперативного обов`язку відповідача розірвати договір в односторонньому порядку з дати реєстрації запису про припинення діяльності фізичною особою-підприємцем у єдиному державному реєстрі.

Позивач зазначає, що згідно пункту 8.4. договору дострокове припинення договору можливе внаслідок обставин, передбачених Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067. Зокрема, положення ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», передбачають право дозвільного органу на анулювання документу дозвільного характеру у разі встановлення наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особипідприємця. Тож, зважаючи на встановлення позивачем у 2024 році інформації щодо припинення відповідачем діяльності як фізичної особи-підприємця, з 01.11.2024 анульовано рішення про встановлення пріоритету на місця розташування рекламних засобів від 28.09.2021 №03-23-84/21 та припинено дію договору від 28.09.2021 №03-20-54/21.

Як вказує позивач, 28.10.2024 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення за вих. №01-32-678/24 про анулювання з 01.11.2024 рішення про встановлення пріоритету та припинення дії договору. Тому, укладений між сторонами договір, фактично діяв в період з 28.09.2021 по 01.11.2024.

Позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість до бюджету Херсонської міської територіальної громади, що на момент подання позовної заяви із врахуванням штрафних санкцій складає 21 855,14грн у тому числі 13 913,40грн основного боргу, 1 216,00грн пені, 695,67грн 5% штрафу, 1 079,81грн 3% річних, 4 950,26грн інфляційних втрат. Оскільки Відповідач не виконав зобов`язання за договором, порушив вимоги пунктів 2.2, 2.3., 2.4, 4.2.4 договору, а врегулювати спір в досудовому порядку не виявилося можливим, то у позивача наявна підстава для заявлення вимоги до відповідача про відновлення порушеного права та відповідно стягнення суми заборгованості в судовому порядку.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 13 913,40грн основного боргу, 1 216,00грн пені, 695,67грн 5% штрафу, 1 079,81грн 3% річних, 4 950,26грн інфляційних втрат.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а як встановлено у ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як видно з матеріалів справи, 28.09.2021 між Управлінням маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Дениченко Крістіною Євгеніївною було укладено договір про тимчасове користування місцем для розташування рекламного засобу від №03-20- 54/21 із додатками до нього.

Позивач зазначив, що в результаті проведення позивачем у 2024 році моніторингу інформації щодо суб`єктів господарювання, з якими укладено договори тимчасового користування місцем для розташування рекламного засобу, за інформацією, наявною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, встановлено, що відповідачем фізичною особоюпідприємцем Дениченко К.Є. припинено діяльність 26.07.2023 (номер запису в реєстрі: 003055596).

Втім, відповідач не повідомив позивача про факт припинення ним ведення господарської діяльності та із заявами щодо анулювання пріоритету та дострокового припинення дії договору не звертався. Припинення діяльності відповідачем фізичною особою-підприємцем Дениченко К.Є. не є підставою для невиконання нею зобов`язань, передбачених умовами договору, а положення чинного законодавства та умови договору не визначають саме імперативного обов`язку відповідача розірвати договір в односторонньому порядку з дати реєстрації запису про припинення діяльності фізичною особою-підприємцем у єдиному державному реєстрі.

Згідно зі ст. 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Зокрема, відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ч. 9 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно пункту 8.4. договору дострокове припинення договору можливе внаслідок обставин, передбачених Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067.

Зокрема, положення ч. 7 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», передбачають право дозвільного органу на анулювання документу дозвільного характеру у разі встановлення наявності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомостей про припинення підприємницької діяльності фізичної особипідприємця.

Зважаючи на встановлення позивачем у 2024 році інформації щодо припинення відповідачем діяльності як фізичної особи-підприємця, з 01.11.2024 анульовано рішення про встановлення пріоритету на місця розташування рекламних засобів від 28.09.2021 №03-23-84/21 та припинено дію договору від 28.09.2021 №03-20-54/21.

Як вказує позивач, 28.10.2024 позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення за вих. №01-32-678/24 про анулювання з 01.11.2024 рішення про встановлення пріоритету та припинення дії договору. Тому, укладений між сторонами договір, фактично діяв в період з 28.09.2021 по 01.11.2024.

Відповідачем в порушення умов договору не здійснено оплату у період з 28.09.2021 по 28.02.2022 за право користування місцями для розташування рекламних засобів в строки та розмірах обумовлених договором, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 13 913,40грн.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Однак, станом на день розгляду справи відповідач не розрахувався за надані послуги, доказів, що спростовують позовні вимоги не надав у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 13 913,40грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 1 216,00грн за період 01.03.2022 31.08.2022 та штрафу у розмірі 5% у сумі 695,67грн слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2 і 4 статті 231 Господарського кодексу передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №917/194/18).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з пунктами 6.3, 6.4 договору за несвоєчасну оплату платежів за користування місцем Відповідач сплачує на користь Позивача пеню в розмірі затвердженої облікової ставки Національного банку України від суми прострочених платежів за весь час прострочення; за прострочення внесення платежів за користування місцем, що складає більше 3 місяців, суб`єкт господарювання додатково сплачує штраф у розмірі 5 відсотків від простроченої суми.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 1 216,00грн за період 01.03.2022 31.08.2022, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 1 216,00грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 5% у сумі 695,67грн, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає штраф у розмірі 5% у сумі 695,67грн.

Щодо стягнення з відповідача 1 079,81грн 3% річних, 4 950,26грн інфляційних втрат слід зазначити наступне.

За вимогами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 4 950,26грн за період 01.03.2022 31.08.2022, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у сумі 4 950,26грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 1 079,81грн за період 01.03.2022 31.08.2022, вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 1 079,81грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради до відповідача Дениченко Крістіни Євгеніївни про стягнення 21 855,14рн у тому числі 13 913,40грн основного боргу, 1 216,00грн пені, 695,67грн 5% штрафу, 1 079,81грн 3% річних, 4 950,26грн інфляційних втрат, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 422,40грн покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, ст.ст. 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, 20, код ЄДРПОРУ 44326690) до відповідача Дениченко Крістіни Євгеніївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) про стягнення 21 855,14рн задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Управління маркетингу міста і туризму Херсонської міської ради (73000, м. Херсон, вул. Лютеранська, 20, код ЄДРПОРУ 44326690) 13 913,40грн основного боргу, 1 216,00грн пені, 695,67грн 5% штрафу, 1 079,81грн 3% річних, 4 950,26грн інфляційних втрат, 2 422,40грн судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 17 березня 2025 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова