ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 Справа № 917/1611/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засіданні Михатило А.В., розглянувши справу № 917/1611/24

за позовною заявою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця", вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01601

до Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", вул. І. Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621

про стягнення 39 053,42 грн,

Без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області 25.09.2024 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" до Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення 39 053,42 грн збитків, спричинених аварією (сходження з рейок 12-го вагону №76720143 при слідуванні поїзда №3404) ( вх. № 1686/24).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.11.2023 року о 01 год. 23 хв. на перегоні Борщагівка-Почайна при слідуванні поїзда № 3404 на 4 км ПК 1 відбулося падіння тиску у гальмівній магістралі поїзда з подальшим самовільним спрацюванням гальм.

При огляді складу поїзда було виявлено саморозчеплення між 12 та 13 вагонами в складі поїзда та сходження з рейок першим за напрямком руху поїзда візком, обома колісними парами внаслідок зламу бокової рами № 14 2565 2013 вагону № 76720143 - цистерна 4-вісна для перевезення інших хімічних вантажів власності 400244 ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТІК". Комісією з розслідування цієї аварії встановлено, що причиною сходження 12 вагону № 76720143 є злам бокової рами № 2565 в зоні радіусу R-55 буксового прорізу 1 колісної пари першого візка вагону № 76720143 з правої сторони по ходу поїзду.

Бокова рама № 2565 виготовлена у 2013 році заводом "14" АТ "Кременчуцький сталеливарний завод. Як було встановлено в результаті дослідження згідно звіту № НДКТІ-16/6292, причиною зламу бокової рами в зоні R-55 буксового прорізу стала наявність втомної тріщини, яка виникла в місці ливарного дефекту. До утворення втомної тріщини спонукало проведення робіт по виправленню ливарного дефекту без проведення в подальшому термообробки бокової рами, чим недотримано вимоги ОСТ 32.183-2001, п. 9.4 ПТЕ залізниць України та телеграфної вказівки ТТ ЦВ-32-695-2006 при виготовленні. Для усунення (ліквідації) наслідків аварії відповідними структурними підрозділами АТ "Укрзалізниця" були проведені ряд заходів (направлено на місце аварії відновний поїзд № 3174, замінене пошкоджене скріплення, залучено спеціальну техніку у вигляді крану ЕДК-500 і електростанції ДГМА-75-1 ВП Фастів).

Ухвалою від 30.09.2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 917/1611/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); встановив сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

14.10.2024 року до суду через систему "Електронний суд" та 15.10.2024 року за допомогою засобів поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву (вх. №№13571 та 13711 відповідно, т. 1 а. с. 43 - 49, 73 - 80), відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, в зламі деталі "Рама бічна" № 2565 та сходжені з рейок вагону № 76720143 вина АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" відсутня. Дійсно, бічна рама №2565 виготовлена на АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" у 2013 у відповідності до вимог кресленика 100.00.002-4, ОСТ 32.183-2001 и ТТ ЦВ 32-695-2006. По хімічному складу та механічним властивостям сталі, термічній обробці деталі відхилень не виявлено. Деталь прийнята ВТК підприємства, пройшла перевірку неруйнівними методами контролю та прийнята представником інспекції ЦТА Укрзалізниці, про що маються відповідні документи (сертифікат відповідності на продукцію рама бокова двовісного візка та сертифікат якості №105 від 15.07.2014 на раму бічну № 2565, який підписано, у тому числі інспектором Укрзалізниці Рудим І. А.). При комісійному огляді деталі в ВЧД-5 Дарниця було виявлено, що зона зародження тріщини має окислу поверхню та сліди наклепу, що свідчить про довготривалий розвиток втомної тріщини, а також про те, що злам стався не миттєво і виявлене відхилення можливо було виявити до моменту аварії. Згідно довідки ГЮЦ Укрзалізниці останній деповський ремонт вагона проходив 18.07.2022 року ВЧДР Коростень, технічне обслуговування в ПТО Фастів експлуатаційного вагонного депо Козятин 13.11.2023 (аварія сталася 14.11.2023), при проведенні яких працівниками депо не було виявлено втомної тріщини, яка у своєму розвитку виходила на зовнішню поверхню деталі і знаходилась у доступній для огляду зоні, а тому працівниками депо було порушено п. 1.3, 1.9, 12.1, 12.11, 12.12 Правил технічної експлуатації залізниць України в частині допуску вагона до експлуатації в несправному стані і приведення до аварії.

Відбір зразків щодо проведення дослідження для встановлення причини руйнування рами бічної проходив без участі представників відповідача, а звернення на його проведення на адресу АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" не направлялось (проходження комісійного розслідування і огляд в ВЧД-5 Дарниця проходило 16.11.2023 року, а згідно протоколу випробування, протоколу відбирання зразків та акт приймання-передачі складені 17.11.2023 року, тобто в той час, коли працівники АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" вже відбули до м. Кременчук).

Результати проведення дослідження руйнування рами бічної № 2565 не можуть враховуватись в даній справі, тому що філія "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" не є незалежною спеціалізованою організацією, а є однією із структур АТ "Укрзалізниця" та заінтересованою особою.

На думку відповідача, звіт за внутрішнім зобов`язанням від 04.12.2023 №146-ПЗЗ/2023-НДКТІ Дослідження причин зламу бокової рами № 14 2565 13 візка вагона № 76720143 та протокол № Н3/-06/63 оперативної наради - складені працівниками позивача, які зацікавленні у складанні їх саме у такому вигляді, як вони надані у матеріали справи.

Також відповідач вказує, що відповідальність за безпеку перевезень, технічний стан рухомого складу та збереження вантажів з моменту початку перевезення, діючим законодавством покладено саме на позивача.

Для з`ясування обставин, що мають значення для справи (визначення причини зародження втомної тріщини, зламі деталі "Рама бічна" № 2565 та сходжені з рейок вагону № 76720143) відповідач у відзиві просив провести незалежну експертизу сталі за хімічним складом та фізико - механічними властивостями, у тому числі металографічним дослідженням, в органі акредитованому в НААУ на право проведення робіт з оцінки відповідності залізничної продукції.

Також відповідач просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Відповідно до акту Господарського суду Полтавської області від 14.10.2024 року встановлено відсутність додатку № 5 до відзиву, що поданий через систему "Електронний суд".

18.10.2024 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 13874 від 18.10.2024 року, т. 1 а. с. 107 - 110), де підтримано позовні вимоги. позивач зазначає:

- твердження відповідача про те, що втомна тріщина, яка у своєму розвитку виходила на зовнішню поверхню деталі і знаходилась у доступній для огляду зоні, а тому повинна була бути виявлена при деповському ремонті та при технічному обслуговуванні, є помилковим. Візуальна наявність її до аварії нічим не підтверджена, при огляді бокової рами було встановлено що втомну тріщину не можливо було виявити через нанесене лакофарбове покриття та приварену металеву пластину;

- виявити дефект, у вигляді втомної тріщини під лакофарбовим покриттям та навареною накладкою (пластиною), магнітопорошковим методом за допомогою дефектоскопа було неможливо;

- тріщина зародилася від дефекту литва (раковини) в нижній частині опорної поверхні буксового прорізу бокової рами, візуальний огляд якої перекритий зносостійкою накладкою модернізації С 14.01. Далі тріщина розвивалась на вертикальній поверхні в зоні К-55 бокової рами під шаром лакофарбового покриття не виходячи на зовні. Факт підтверджується наявністю 100 % свіжого розриву лакофарбового покриття в місці зламу, колір фарби на розриві світлий без корозії та потемніння.

- візуальним оглядом (в тому числі ні під час деповського ремонту, ні під час технічного обслуговування) виявити зародження та подальший розвиток тріщини бокової рами вагону, яка і призвела в подальшому до аварії, було неможливо;

- направлення бокової рами до філії "НДКТІ" для проведення металографічних досліджень було здійснено за наявності письмового дозволу власника вагону - ТОВ "Ніка транс логістика", після проведення дослідження зразки були повернуті власнику вагону;

- присутність представника відповідача при відборі зразків на дослідження жодним документом не передбачена;

- філія "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" є акредитована Національним агентством з акредитації України на випробування відповідно до ДСТУ EN ISO/IEC 17025, атестат акредитації № 201454 чинний до 15.02.2028 року.

Позивач заперечує проти призначення додаткової експертизи, адже всі випробування були проведені в суворій відповідності до встановлених вимог нормативних документів та стандартів, посилання на які наводяться щодо кожного окремого випробування, і не містять жодних суб`єктивних суджень працівників позивача.

22.10.2024 року до суду через систем "Електронний суд" та 25.10.2024 року за допомогою засобів поштового зв`язку від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. № 14051, т. 1 а. с. 193 - 197, 216 - 220 відповідно), в яких зазначено:

- на фото помітно, що тріщина розвивалась поза зносостійкої накладки, і на критичній зоні нанесена біла фарба, що якраз і повинно було допомогти працівникам АТ "Укрзалізниця" виявити тріщину, чого не було зроблено;

- на тривалий розвиток тріщини вказують кільця розвитку (поступове розкриття), які видно на перерізу зламу, що у свою чергу свідчить про факт наявності тріщини при проведенні ПТО ст. Фастів 13.11.2023 року та не виявленої її працівниками АТ "Укрзалізниця", в той час, як аварія сталась 14.11.2023 року (тобто на наступний день після проведення ПТО);

- вказані в акті комісійного огляду порушення з боку працівників АТ "Укрзалізниця" ВЧДР Коростень (допущені при останньому деповському ремонті) однозначно негативно впливають на динаміку роботи візків вагону та, як наслідок, до нестандартних навантажень на вузли візка та механізми вагону, що у свою чергу могло призвести до зародження тріщини. Наварювання фрикційних клинів могло призвести до підклинювання деталі "Балка надресорна", що у свою чергу призвело до не спрацювання пружинного комплекту взагалі;

- проведення НК по лакофарбовому покриттю не допускається та є порушенням вимог п.6.1.2 СТП 04-033.2:2020. Саме тому данні невідповідності і вказують на те, що деповський ремонт візків проводився працівниками Укрзалізниці не якісно та з не виконанням і порушенням вимог СТП 04-019:2018.

- при розвитку тріщини, лакофарбове покриття руйнується першим (так як відбувається розрив лакофарбового покриття) і саме для виявлення таких тріщин дану зону фарбують білою фарбою;

- працівниками ПТО Фастів не виконано весь об`єм роботи згідно правили технічної експлуатації в частині допуску вагону до експлуатації;

- при проведенні комісійного огляду в ВЧДР Дарниця зауважень щодо марки (виду) фарби, якою проведено фарбування буксового перерізу на бічній рамі з боку працівників АТ "Укрзалізниця" не було;

- працівники АТ "Укрзалізниця" зобов`язані були виявити тріщину на рамі боковій №14 2565 13 візка вагону № 76720143, відставити вагон від експлуатації та забракувати вказану раму бокову і пред`явити її власнику вагона та не допустити (заборонити) згідно пункту 7.8.1 "Інструкції з технічного обслуговування вагонів в експлуатації" постановку в поїзди і прослідування в них вагонів, у яких рами кузовів та візків мають несправності;

- виробник вагонів, його вузлів та механізмів не має ані фізичної, ані практичної можливості контролювати свої вироби у процесі експлуатації вагону, а тому згідно статуту АТ "Укрзалізниця" вказані функції та відповідальність за їх виконання покладено саме на позивача, за що власник вагону (оператор) і сплачує окрему плату в АТ "Укрзалізниця".

- позивачем не доведено протиправності дій (бездіяльність) відповідача, оскільки обставин, які б підтверджували факт порушення відповідачем статті 68 Статуту залізниць України та Правил, відсутні;

- дослідження НДКТІ АТ "Укрзалізниця" проведено зацікавленою особою, яка безпосередньо підпорядковується позивачу - АТ "Укрзалізниця" і є його філією. А тому, звіт за внутрішнім зобов`язанням від 04.12.2023 № 146-ПЗЗ/2023-НДКТІ Дослідження причин зламу бокової рами №14 2565 13 візка вагона №76720143 та протокол №Н3/-06/63 оперативної наради при заступнику директора регіональної філії "Південно - Західної Залізниці" АТ "Укрзалізниця" - складені працівниками позивача, які зацікавленні у складанні їх саме у такому вигляді, як вони надані у матеріали справи.

Ухвалою від 24.10.2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; задовольнив клопотання АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" про призначення судової експертизи та призначив у справі судову інженерно - технічну експертизу. Проведення судової інженерно - технічної експертизи доручено експертам Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮУ. На вирішення судового експерта поставлено наступні питання:

- чи відповідає матеріал рами бічної № 2565 вимогам ОСТ 32.183-2001, ТТ ЦВ-32-695-2006 (хімічний склад, механічні властивості, мікроструктура);

- визначити час розвитку тріщини та причини зародження;

- чи можливо було виявити тріщину при проведенні технічного обслуговування вагона в ПТО Фастів експлуатаційного вагонного депо Козятин 13.11.2023 року;

- чи можливо було виявити зародження дефекту при проведенні обов`язкового неруйнівного контролю під час проходження ремонтів вагону № 76720143.

Вищезазначеною ухвалою провадження у справі 917/1611/24 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

25.10.2024 року судом направлено на адресу Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз копії матеріалів справи №917/1611/24 про проведення інженерно-технічної експертизи (вих. № 01-19/759/2024, т. 1 а. с. 215).

25.11.2024 року до суду від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист із зазначенням про необхідність оплати за проведення експертизи (вх. № 15910, т. 2 а. с. 1).

15.01.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли письмові пояснення стосовно неможливості проведення судової інженерно-технічної експертизи (вих. № 40-21/6 від 14.01.2025 року, вх. № 475, т. 2 а. с. 4 - 7), в яких зазначено, що відповідач не має можливості направити об`єкт експертного дослідження - рама бічна №2565 до ЛНДІСЕ для проведення судової інженерно-технічної експертизи відповідно до ухвали Господарського суду Полтавської області від 24.10.2024 у зв`язку з тим, що вказана деталь (рама бічна № 2565) за згодою власника ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА" була передана позивачу - регіональній філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" для взяття зразків і проведення їх дослідження філією "НДКТІ".

Крім того, згідно звіту № 146-ПЗЗ/2023-НДКТІ від 04.12.2023 "Дослідження причин зламу бокової рами №14 2565 13 візка вагона №76720143" філії "НДКТІ", з вказаної деталі для дослідження було проведено відбирання зразків (протокол відбирання зразків НВЦ УМ від 17.11.2023 № 123), шляхом відрізання фрагментів деталі, що привело до зміни стану об`єкту дослідження з моменту його первинного комісійного огляду. Тоді як, відповідно до листа ЛНДІСЕ про організацію огляду об`єкту дослідження на вих. № 40-21/213 від 28.11.2024 року, направлений об`єкт дослідження повинен відповідати вимогам методик і методичних рекомендація щодо проведення залізнично-транспортних експертиз та експертиз із дослідження деталей транспортних засобів, металів і сплавів та виробів з них, а саме бути без пошкоджень або змін його стану.

Отже, відповідач вказує про неможливість визначення належності відрізаних фрагментів до об`єкта дослідження та неможливість проведення судової інженерно-технічної експертизи в ЛНДІСЕ, оскільки об`єкт дослідження - рама бічна № 2565 на даний час вже має змінений стан і відбір зразків філією "НДКТІ" проводився без участі представників відповідача.

17.01.2025 року до суду через засоби поштового зв`язку від відповідача надійшов Оригінал письмових пояснень стосовно неможливості проведення судової інженерно-технічної експертизи (вих. № 40-21/6 від 14.01.2025 року, вх. №613, т. 2 а. с. 24 - 26)

17.01.2025 року до суду від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ надійшов лист з додатком (вих. № 141/08/вих. - 25/ЛЕП від 08.01.2025 року, т. 2 а. с. 11), в якому зазначено, що станом на 08.01.2025 року оплата за виставлений АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" рахунок за проведення експертизи №4392-Е не надійшла, у зв`язку з чим відповідно до п. 1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом МЮ України №53/5 від 08.10.1998 року (в чинній редакції) ухвала Господарського суду Полтавської області про призначення судової інженерно - технічної експертизи від 24.10.2024 року залишена без виконання.

Ухвалою від 21.01.2025 року суд поновив провадження у справі № 917/1611/24, ухвалив подовжувати здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) за наявними в матеріалах справи документами та запропонував учасникам справи у строк до 31.01.2025 року подати письмові пояснення по суті спірних правовідносин станом на час поновлення провадження у справі.

30.01.2025 року до суду через систему "Електронний суд" та 31.01.2025 року через засоби поштового зв`язку від відповідача надійшла заява про розподіл судових витрат, відповідно до якої відповідач просив прийняти рішення, яким покласти на позивача судові витрати з оплати професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 26 000,00 грн (відповідно вх. № 1222, т. 2 а. с. 48 - 51 та вх. № 1319, т. 2 а. с . 65 - 68).

31.01.2025 року до суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові письмові пояснення (вх. №1325, т. 2 а. с. 82 - 84), в яких зазначено що позивачем по справі разом з позовною заявою та відповіддю на відзив були надані численні докази, що підтверджують вину відповідача у завданні збитків позивачу (документи внутрішніх перевірок окремих структурних підрозділів та працівників АТ "Українська залізниця";

- головним доказом, що визначає причину, в результаті якої і сталася аварія є звіт та додатки до нього філії "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту";

- надані відповідачем документи жодним чином не спростовують висновку про те, що тріщина, яка призвела до зламу бокової рами зародилася від дефекту литва (раковини) в нижній частині опорної поверхні буксового прорізу бокової рами, візуальний огляд якої перекритий зносостійкою накладкою модернізації С14.01, а також те, що тріщина розвивалась на вертикальній поверхні в зоні R-55 бокової рами під шаром лакофарбового покриття не виходячи на зовні. Ні при прийманні вагона, ні при подальшій його експлуатації, в тому числі при деповському ремонті та технічному обслуговуванні, виявити таку тріщину було неможливо;

- "Науково - дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" сертифікований Національним агенством з акредитації України та внесений до переліку Реєстру акредитованих ООВ - Випробувальні лабораторії (ДСТУ EN КО/ІЕС 17025), який розміщується на офіційному сайті цього органу за посиланням - https://naau.org.ua/3-reiestr-akreditovanikh-oov. Узагальнена сфера акредитації центру - випробування рухомого складу, рейкового транспорту (у т.ч. відомчого та міського), їх вузлів і деталей, елементів інфраструктури залізничного транспорту за показниками міцності, ресурсу, якості руху, геометричних параметрів, гальмівних характеристик, електротехнічних показників, геометричних розмірів, маси, шорсткості, твердості, хімічного складу, фізико-механічних властивостей, структури; методами неруйнівного контролю; проведення санітарно-гігієнічних досліджень; визначення фізико-хімічних властивостей матеріалів, складу рідин. Номер атестата акредитації 201454. Термін дії атестата акредитації - з 16.02.2023 до 15.02.2028. Всі дослідження та випробовування в установі робляться виключно відповідно до встановлених державних вимог та нормативів.

- висновок про наявність вини відповідача ґрунтується саме на проведених випробуваннях та дослідженнях зразків бічної рами, що було зроблено з дозволу власника вагону - ТОВ "Ніка транс логістика";

- відповідач не звертався до власника вагону з питанням про проведення незалежної експертизи встановлення причин зламу бічної рами та надання для цього необхідних зразків;

- наявні всі елементи складу цивільного правопорушення. Неправомірні дії відповідача полягають в дефекті литва при виробництві рами бічної № 14 2565 2013, елементу вантажного вагону № 76720143. Завдання шкоди та її розмір - підтверджується наданими доказами щодо понесених витрат АТ "Укрзалізниця", що настали в результаті аварії - сходження вагону. Безпосередній зв`язок між діями відповідача та самою шкодою, як власне і сама вина відповідача у завданні шкоди - підтверджується висновками випробувальної лабораторії, якими було чітко встановлено в результаті чого виникла тріщина в бічній рамі вантажного вагону що і спричинило до вказаної аварії.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

За ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне.

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності/відсутності підстав для стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок аварії на перегоні Борщагівка-Почайна, у зв`язку з ліквідацією наслідків сходу з рейс 12 вагону №76720143.

Як стверджує позивач 14.11.2023 року об 01 годині 23 хвилині на перегоні Борщагівка-Почайна при слідуванні поїзда № 3404 (станція формування Фастів - 1, призначенням станція Дарниця, інд. 3435-659-3200, локомотив ВЛ80 №634) на 4 км ПК 1 відбулося падіння тиску у гальмівній магістралі поїзда з подальшим самовільним спрацюванням гальм.

Згідно акту контрольної перевірки гальм потягу причиною спрацювання гальм став схід вагону № 76720143 по причині зламу бокової рами (т. 1 а. с. 6).

При огляді складу поїзда помічником машиніста Вергелесом А.Р. було виявлено саморозчеплення між 12 та 13 вагонами в складі поїзда та сходження з рейок першим за напрямком руху поїзда візком, обома колісними парами внаслідок зламу бокової рами № 14 2565 2013 вагону № 76720143 - цистерна 4-вісна для перевезення інших хімічних вантажів власності 400244 ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТІК", побудована 03.04.2017 "1209" ПрАТ "Азовобщемаш", навантажено 68 т по ст. Черкаси (код 424206), вантаж 433154 добриво азот рідке призначенням ст. Бахмач-Гомельський (код 326107), останній плановий ремонт виконано в об`ємі ДР 18.07.2022 року "533" ВЧДР Коростень регіональної філії "Південно-західна залізниця" АТ "Українська залізниця".

Комісією з розслідування цієї аварії встановлено, що причиною сходження 12 вагону № 76720143 є злам бокової рами № 2565 в зоні радіусу R-55 буксового прорізу 1 колісної пари першого візка вагону № 76720143 з правої сторони по ходу поїзду. Злам буксового прорізу бокової рами № 2565 відбувся на 4 км ПК 1 перегону Борщагівка - Почайна при швидкості руху 19 км/год з послідуючим викидом фрагменту рами в полосу відводу на 4 км ПК 1 через 9 м від місця початку сходження.

Поїзд № 3404 сформовано по ст. Фастів-1 в добу 13.11.2023 року о 19 год. 35 хв. і в інтервалі часу з 20 год. 05 хв. до 20 год. 50 хв. складу поїзда було проведено технічне обслуговування працівниками ПТО Фастів експлуатаційного вагонного депо Козятин. Поїзд відправлено зі ст. Фастів-1 о 22 год. 24 хв.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, бокова рама № 2565 виготовлена у 2013 році заводом "14" АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" згідно з сертифікатом якості № 105 від 15.07.2014 (т. 1 а. с. 65) за кресленням 100.00.002-4 "Рама бокова". Виливки пройшли неруйнівний контроль. Рами бокові відповідають вимогам креслення 100.00.002-4, механічно оброблені.

Вказаний сертифікат якості №105 засвідчує, що рама бокова №2565 ідентифікована належним способом, прийнята ОТК та інспекцією ДНДЦ "Укрзалізниці". Вказана бокова рама відповідає конструкторській та нормативній документації, визнана придатною.

Також підтвердженням якості рами бокової №2565 є копія сертифікату відповідності серії ДІ №793638. зареєстрований в реєстрі за № UA1/098/0184898-11 (т. 1 а. с. 66).

Відповідно до довідки ГІОЦ УЗ №3996 "Знімні деталі" (т. 1 а. с. 134 зворот) рама бічна № 2565 експлуатується на залізничних вагонах з 19.06.2013 року.

Як стверджує позивач, при комісійному огляді бокової рами № 2565 на базі експлуатаційного вагонного депо Дарниця виявлено наступне:

- злам відбувся у місці внутрішнього радіусного переходу R-55 буксового прорізу бокової рами, через наявність старої тріщини шириною близько 130 мм та висотою 15 мм, яка становила орієнтовно 20 % від загального перерізу бокової рами;

- зародження тріщини відбулося від раковини, яка знаходиться в нижній опорній частині бокової рами на відстані 30 мм від зовнішньої поверхні рами, і розмірами висотою 8 мм та шириною близько 1 мм;

- на боковій рамі приварена металева пластина з кодом приналежності державі - власнику "22" (Україна). Після демонтажу цієї пластини виявлено прилив з кодом приналежності "20" (Росія).

Начальником ВТК АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" 16.11.2024 року було викладено особисту думку до акту комісійного огляду по випадку сходження з рейок вагону №76720143 у складі поїзду №3404 на перегоні Борщагівка-Почайна регіональної філії "Південно-Західної залізниці" (т. 1 а. с. 87). У вказаному документі зазначено, що бічна рама №2565 виготовлена на АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" у 2013 у відповідності до вимог кресленика 100.00.002-4, ОСТ 32.183-2001 и ТТ ЦВ 32-695-2006. По хімічному складу та механічним властивостям сталі, термічній обробці деталі відхилень не виявлено. Деталь прийнята ВТК підприємства, пройшла перевірку неруйнівними методами контролю та прийнята представником інспекції ЦТА АТ "Укрзалізниці", про що маються відповідні документи. Зона зародження тріщини має окислу поверхню та сліди наклепу, що свідчить про довготривалий розвиток втомної тріщини, а також про те, що злам стався не миттєво і виявлене відхилення можливо було виявити до моменту аварії. Працівниками АТ "Укрзалізниця" порушено вимоги п. 1.3, 1.9, 12.1 та не виконано вимоги п. 12.11, 12.12 Правил технічної експлуатації залізниць України в частині допуску вагона до експлуатації в несправному стані. Виявлені відхилення (вказані у відомостях та в акті комісійного огляду) вказують на неякісний деповський ремонт вагону №76720143 18.07.2022 року у ВЧДР Коростень. У зламі деталі провини АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" немає. Також представник АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" наполягав на проведенні незалежної експертизи сталі за хімічним складом та фізико-механічними властивостями, у тому числі металографічними дослідженнями, в органі акредитованому в НААУ на право проведення робіт з оцінки відповідності залізничної продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.07.2022 року здійснювався ремонт у ремонтному вагонному депо "Коростень" боковій рамі №2565, що підтверджується копіями журналу приймання відремонтованих візків вантажних вагонів ПЗз ВЧДР-7 станція Коростень та до копії журналу обліку результатів контролю деталей, які мають заводські номери (т. 1 а. с. 135 - 137).

Згідно довідки ГЮЦ Укрзалізниці останній деповський ремонт вагона проходив 18.07.2022 року ВЧДР Коростень, технічне обслуговування в ПТО Фастів експлуатаційного вагонного депо Козятин 13.11.2023 року (аварія сталася 14.11.2023), при проведенні яких працівниками депо не було виявлено втомної тріщини, яка у своєму розвитку виходила на зовнішню поверхню деталі і знаходилась у доступній для огляду зоні.

Під час проведення розслідування були направлені звернення від 15.11.2023 року № НЗ-1- 09/7124 та № В ПЗЗ-03/2137 до філії "Науково-дослідний та конструкторсько- технологічний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця" щодо проведення дослідження бокової рами № 14 2565 13 (фрагменти № 1 та № 2) для встановлення причин руйнування цієї бокової рами. Відповідно до висновку проведеного дослідження згідно звіту № НДКТІ-16/6292 було встановлено:

1) матеріал бокової рами відповідає вимогам нормативних документів ОСТ 32.183-2001 ТТ ЦВ-32-695-2006 за показниками: хімічний склад, механічні властивості (границя плинності, границя міцності під час розтягування, відносне видовження після розриву, відносне звуження, ударна в`язкість при температурах КСУ-60. КСU-60, КСГ+20), мікроструктура, величина зерна;

2) у окремих місцях бокової рами (в т.ч. в місці зародження втомної тріщини) виявлено наявність шарів наплавленого металу, товщина яких становить від 0,05 мм до 13,7 мм;

3) зони наплавлених шарів відрізняються від основного металу бокової рами за хімічним складом, структурою та механічними властивостями, окрім того ці зони розташовані на поверхні локально. Виявлені відмінності свідчать про виправлення ливарних дефектів після проведення термічної обробки бокової рами, що не допускається вимогами пункту 3.4.6 ОСТ 32.183-2001. Слід зазначити, що вимогами ОСТ 32.183-2001 після проведення першої термічної обробки та виявлення дефектів в зоні А (радіус R55 буксового прорізу) допускається їх виправлення заварюванням, але в такому разі повинна бути проведена повторна термообробка. Одночасно вимогами пункту 2.6.4 ТТ ЦВ-32-695-2006 здійснення робіт з виправлення дефектів наплавленням у зоні радіусів R55 буксового прорізу не допускається, такі деталі підлягають бракуванню;

4) при дослідженні макро - та мікроструктури наплавленого шару в місці заварювання ливарного дефекту виявлено наявність дефектів зварювання на границі наплавлення з основним металом та деформовані ділянки з витягнутими зернами фериту, що може свідчити про наявність залишкових напружень після зварювання;

5) причиною зародження втомної тріщини, яка призвела до руйнування бокової рами у зоні зовнішнього кута внутрішнього радіуса R55 буксового прорізу є ливарний дефект (усадочна раковина) глибиною ~ 3,3 мм та наявність слідів наплавлення в місці виявленого дефекту;

6) втомна тріщина, що спричинила руйнування бокової рами виникла внаслідок виправлення ливарного дефекту, без проведення в подальшому термообробки бокової рами.

Вище зазначені обставини були також зазначені у протоколі №НЗІ-06/53 від 19.12.2023 року оперативної наради при заступнику директора регіональної філії з інфраструктури регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (т 1 а. с. 29 - 31), на якій були присутні представники позивача, представники філії "Науково-дослідний та конструкторсько - технологічний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця", представник ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТИКА" та представники АТ "Кременчуцький сталеливарний завод (радник директора Дьомін Р. Ю., начальник ВТК Оніщенко А. В.).

За результатами вказаного протоколу постановлено, зокрема: випадок сходження вагона №76720143 внаслідок зламу бокової рами №14 2565 2013 на 4 км ПК 1 перегону Борщагівка - Почайна регіональної філії "Південно - Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" класифікувати як аварія та віднести за підприємством виробником зламаної бокової рами АТ "Кременчуцький сталеливарний завод"; узагальнити заподіяні збитки суміжних підрозділів та виставити встановленим порядком винній стороні в адресу АТ "Кременчуцький сталеливарний завод".

Представники відповідача, які брали участь в оперативній нараді, а саме: радник директора Дьомін Р. Ю. та начальник ВТК Оніщенко А. В., з рішенням комісії не погодились, свою незгоду виклали в окремому документі - особистій думці до протоколу оперативної наради. В особистій думці представники відповідача зазначили, що з висновком оперативної наради не згодні, вважають що допущена аварія перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку та пов`язана з порушенням правил технічної експлуатації залізниць України зі сторони робітників АТ "Укрзалізниця".

Позивач зазначає, що з свого боку АТ "Укрзалізниця" проводячи службове розслідування дослідила дії всіх причетних посадових осіб і працівників структурних підрозділів, які були причетні до відправки поїзда № 3404 та вагона № 76720143 зокрема. Були проведені службові перевірки дій працівників експлуатаційного вагонного депо Козятин регіональної філії "Південно-західна залізниця", експлуатаційного вагонного депо Дарниця регіональної філії "Південно-західна залізниця", ремонтному вагонному депо Коростень регіональної філії "Південно-західна залізниця", відокремленого підрозділу Київська дистанція електропостачання, виробничого підрозділу Дарницька дистанція колії, і жоден з цих структурних підрозділів АТ "Укрзалізниця" не допустив жодних технічних упущень, які могли б привести до вище зазначеної аварії. Окрім цього, були детально проаналізовані дії локомотивної бригади поїзда, про що було складено Протокол № ТЧ-3/16-ТП оперативної наради при начальнику локомотивного депо Козятин ПЗЗ від 16.11.2023 року. Дії локомотивної бригади в складі машиніста Шірпал О.О. та помічника машиніста Вергелес А.Р. було визнано вірними, а вини локомотивної бригади в сході вагона № 76720143 в складі поїзда не вбачається.

Позивач вказує, що для усунення (ліквідації) наслідків аварії відповідними структурними підрозділами АТ "Укрзалізниця" були проведені ряд заходів, зокрема направлено на місце аварії відновний поїзд № 3174, було замінені пошкоджені скріплення кпп-5 на ділянці колії Борщагівка-Почайна км0+48м, було залучено спеціальну техніку у вигляді крану ЕДК-500 і електростанції ДГМА-75-1 ВП Фастів. Відповідно вартість понесених витрат з усунення наслідків аварії становить 39 053,42 грн з ПДВ. Вказану суму збитків сформовано на підставі Калькуляції по роботі відновного поїзда № 3174 ст. Дарниця 14.11.2023, на перегоні Почайна-Борщагівка біля з.п. Рубежівка при ліквідації наслідків сходу з рейок цистерни (17 293,39 грн без ПДВ), вартості витрат при заміні пошкодженого скріплення кпп5 на дільниці колії Борщагівка-Почайна (6 370,79 грн без ПДВ), калькуляції вартості усунення наслідків транспортної події на перегоні Борщагівка-Почайна, краном ЕДК-500 і електростанцією ДГМА-75-1 ВП Фастів (2 856,58 грн без ПДВ), калькуляції вартості роботи транспортного крану ЕДК-500 і електростанції ДГМА-75-1 ВП Фастів для ліквідації наслідків транспортної події на перегоні Борщагівка-Почайна (4 146,24 грн без ПДВ), вартості харчування працівників відновного поїзда становить (1 877,52 грн без ПДВ) (т. 1 а. с. 16 - 23).

В матеріалах справи міститься лист-відповідь АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" (вих. №40-16/132 від 28.02.2024 року, т. 1 а. с. 84), в якому зазначено про додаткове направлення на адресу позивача переліку деталей рама бічна кресленик 100.00.02-4СБ, виготовлених у відповідності з вимогами ОСТ 32.183-2001 та ТТЦВ 32-695-2006 у 2013 році. Також у листі зазначено, що саме дії і бездіяльність працівників АТ "Укрзалізниця" по недотриманню пунктів 1.3, 1.9, 12.1, 12.11, 12.12 Правил технічної експлуатації залізниць України, вказаних у листі АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" №40-16/24 від 12.01.2024 року призвели в кінцевому результаті до транспортної пригоди.

Позивач зазначає, що він звернувся до відповідача з листом (вих. №ВЧДЕ5-3/544 від 09.05.2024 року, т. 1 а. с. 24), в якому просив відшкодувати збитки та оплатити рахунок №537/400 від 01.04.2024 року. На підтвердження направлення вказаного листа з додатками позивачем надано копії рекомендованого повідомлення про вручення №010 від 09.05.2024 року, поштової накладної №010 від 09.05.2024 року, фіскального чеку від 09.05.2024 року та опису вкладення у цінний лист (т. 1 а. с. 25, 26). Відповіді на вказаний лист позивач не отримав.

Позивач стверджує про наявність вини АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" у сходженні 12 вагону № 76720143 на перегоні Борщагівка - Почайнв при слідуванні поїзда №3404, що є підставою для відшкодування відповідачем завданих збитків у зв`язку з ліквідацією наслідків у розмірі 39 053,42 грн.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За частиною третьою статті 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Верховний Суд у пункті 8.5. постанови від 31.05.2021 у справі № 904/2830/20 сформував такі висновки щодо застосування статтей 1166, 1187 ЦК України:

- судам, при розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати вимоги статей 1166, 1187 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала; обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини;

- отже, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки;

- розподіл між сторонами спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки обов`язків доказування і подання доказів (зокрема відповідно до статті 74 ГПК України) здійснюється таким чином, що особа, якій завдано шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участі відповідача, розмір заподіяної шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду;

- на відміну від загального порядку та умов відшкодування шкоди безпосередньо встановленого ЦК України (стаття 1166), умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України), є: (1) протиправність поведінки заподіювача шкоди, (2) наявність цієї шкоди у потерпілого і (3) причинного зв`язку між ними.

Відповідно до статті 68 Статуту залізниць України залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Відповідно до пункту 9.1. Правил рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування.

Побудований заново рухомий склад, також спеціальний самохідний рухомий склад, а також той, що пройшов капітальний ремонт до введення його в експлуатацію на залізницю, має бути випробуваний і прийнятий від заводу-постачальника у визначеному Державною адміністрацією залізничного транспорту України порядку (пункт 9.7. Правил).

Відповідно до пункту 9.12. Правил локомотиви і вагони, що належать іншим відомствам, підприємствам та організаціям і виходять на колії загальної мережі залізниць, мають відповідати вимогам цих Правил. Порядок обертання такого рухомого складу на коліях загальної мережі залізниць визначається Державною адміністрацією залізничного транспорту України, а порядок виходу локомотивів на станцію примикання - начальником дирекції залізничних перевезень (начальником залізниці).

Згідно з пунктом 12.1. Правил забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі, спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться.

Відповідальність за якість виконаного технічного обслуговування і ремонту та безпеку руху рухомого складу несуть керівники і майстри заводів, депо, в тому числі депо для спеціального рухомого складу, колійних машинних станцій, дистанцій, майстерень і пунктів технічного обслуговування, а також працівники, які безпосередньо здійснюють технічне обслуговування та ремонт.

За приписами пункту 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Відповідно до пункту 4.1. Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29.01.2015 № 17 випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Інформація про технічний стан власних вантажних вагонів відображається в акті огляду технічного стану вантажних вагонів (додаток 2), який складається працівником вагонного господарства на станції, підприємстві, у депо, де дислоковані вагони (пункт 4.2. Правил експлуатації власних вантажних вагонів).

Аналіз положень Правил та Правил експлуатації власних вантажних вагонів свідчать, що порядок обертання рухомого складу визначається Державною адміністрацією залізничного транспорту України, а безпосередній допуск вагонів до курсування залізничними коліями здійснюється відповідальним працівником вагонного господарства. При цьому положення пункту 12.1. Правил встановлює заборону на допуск вагонів, що мають несправності, до експлуатації.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Судом встановлено, що бічна рама № 2565 виготовлена у 2013 році заводом "14" АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" згідно з сертифікатом якості № 105 від 15.07.2014 за кресленням 100.00.002-4 "Рама бокова" (т. 1 а. с. 65). Виливки пройшли неруйнівний контроль. Рами бокові відповідають вимогам креслення 100.00.002-4, механічно оброблені. Вказаний сертифікат якості №105 засвідчує, що рама бокова №2565 ідентифікована належним способом, прийнята ОТК та інспекцією ДНДЦ "Укрзалізниці". Вказана бокова рама відповідає конструкторській та нормативній документації, визнана придатною.

Також підтвердженням якості рами бокової №2565 є копія сертифікату відповідності серії ДІ №793638, що зареєстрований в реєстрі за № UA1/098/0184898-11 (т. 1 а. с. 66).

Частиною першою статті 268 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Гарантійний строк починається з моменту передання товару покупцеві, якщо інше не встановлено договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 676 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 676 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що гарантійний строк, встановлений договором купівлі-продажу, продовжується на час, протягом якого покупець не міг використовувати товар у зв`язку з обставинами, що залежать від продавця, до усунення їх продавцем.

За приписами ст. 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 269 Господарського кодексу України постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання вироби.

Отже за загальним правилом відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І, відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Отже, період приймання продукції за якістю та період гарантійних зобов`язань постачальника за своєю суттю є різними стадіями, що передбачають різні права та обов`язки сторін договору.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 13.12.2019 у справі № 904/5002/18 зазначила, що Інструкція П-7 застосовується, коли дефекти виникли при прийманні продукції виробничо-технічного призначення, а не в процесі експлуатації продукції, на яку надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації).

Відповідно до довідки ГІОЦ УЗ №3996 "Знімні деталі", рама бічна № 2565 експлуатується на залізничних вагонах з 19.06.2013 року.

Як встановлено судом, на момент аварії власником вагону №76720143, побудованого 03.04.2017 року ПрАТ "Азовобщеммаш", є ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТИК".

Відповідно до довідки ГІЩЦ УЗ №3996 - Знімні деталі за даними ГІОЦ УЗ архіву повідомлень 4634 (УЗ) , 4633 (ІОЦ ЗА на вагони УЗ) відносно бокової рами №2565 (т. 1 а. с. 134) - 19.06.2013 року вказана деталь рама бічна №2565 була встановлена на вагон №61687026 (власник вагону ПрАТ "Дніпровагонмаш"), а 03.04.2017 року - на вагон №76720143 (власником якого є ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТИК").

Тобто, на момент передачі вагону, укомплектованого рамою боковою у власність ТОВ "НІКА ТРАНС ЛОГІСТИК" та потім у користування Укрзалізниці, рама бокова відповідала встановленим вимогам, зауважень до якості рами бокової та вагону в цілому не було.

Відповідно до п. 7.23 ДСТУ 3321:2003 "Система конструкторської документації. Терміни та визначення основних понять" паспорт - експлуатаційний документ, який засвідчує гарантовані підприємством-виробником основні параметри і характеристики виробу та містить гарантійні зобов`язання і відомості про утилізацію виробу.

Таким чином, паспорт рами візка є експлуатаційним документом, а вимоги, що містяться у такому документі є обов`язковими до виконання під час експлуатації рами візка.

Паспорт має містити відомості про дату введення в експлуатацію; номер акта про введення в експлуатацію, відповідального за введення в експлуатацію; відмітки про зберігання рами візка, технічні огляди під час зберігання візка, облік технічного обслуговування та ремонту рами візка, свідчення про закріплення під час експлуатації .

При цьому матеріали справи не містять паспорту рами бокової №2565 2013 року виготовлення.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, які вказують на гарантійний строк експлуатації спірної бокової рами, при цьому судом встановлено, що вона перебуває в експлуатації з 19.06.2013 року, тобто на момент аварії - майже 10 років і 6 місяців. При цьому, суд за наявними в матеріалах справи доказами не має можливості встановити, які ще ремонтні роботи виконувались відносно бокової рами №2565, окрім ремонту у ремонтному вагонному депо "Коростень" 18.07.2022 року.

Відсутність паспорту із обов`язковими відомостями унеможливлює встановити дотримання позивачем технічних умов експлуатації спірної бічної рами.

Суд відмічає, що позивачем до позову не надано жодних доказів на підтвердження дотримання позивачем умов експлуатації бокової рами №2565 за період з 2013 року по 2023 рік, матеріали справи не містять також акту огляду технічного стану вантажних вагонів поїзду № 3404 (після проведеного технічного обслуговування працівниками ПТО Фастів експлуатаційного вагонного депо Козятин 13.11.2023 року).

Відповідно до ст.41 ГПК України для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд може призначити судову експертизу.

Зважаючи на суперечливість позицій сторін щодо встановлення причин сходу з рейок вагону № 76720143 - пов`язаних з недотриманням встановлених вимог при його виготовленні чи порушенням правил його експлуатації, ухвалою суду від 24.10.2024 року було призначено судову інженерно - технічну експертизу. Однак, 17.01.2025 року до суду від Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз МЮУ надійшов лист з додатком (вих. № 141/08/вих. - 25/ЛЕП від 08.01.2025 року, т. 2 а. с. 11) про залишення без задоволення ухвали про призначення експертизи у зв`язку з неоплатою за виставлений рахунок за проведення експертизи.

На підтвердження того, що причиною зламу бокової рами № 2565 в зоні R-55 буксового прорізу стала наявність втомної тріщини, яка виникла в місці ливарного дефекту, а до утворення втомної тріщини спонукало проведення відповідачем робіт по виправленню ливарного дефекту без проведення в подальшому термообробки бокової рами, чим недотримано вимоги ОСТ 32.183-2001, п. 9.4 ПТЕ залізниць України та телеграфної вказівки ТТ ЦВ-32-695-2006 при виготовленні, позивач надав звіт філії "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця" за внутрішнім зобов`язанням від 04.12.2023 № 146-ПЗЗ/2023-НДКТІ Дослідження причин зламу бокової рами №14 2565 13 візка вагона №76720143.

Оцінюючи вказаний доказ у відповідності до ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, суд враховує наступне.

"Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" є відокремлений підрозділом філією АТ "Укрзалізниця", а тому поданий позивачем звіт з відповідними висновками не є незалежним та об`єктивним, оскільки складений працівниками позивача (список авторів: керівник роботи - начальник Науково-впроваджувального центру - Володимир Повисший (висновки), відповідальний виконавець: начальник Управління матеріалознавства Науково - впроваджувального центру, к.ф. - м.н. - Людмила Яценко (вступ, розділи 1-4, висновки, додатки 1-13), виконавці: начальник науково - дослідного відділу матеріалознавства Управління матеріалознавства Науково-впроваджувального центру - Тетяна Наріжна (п. 4.2, 4.4 - 4.6, додатки 6, 10 - 13); головний фахівець науково - дослідного відділу матеріалознавства Управління матеріалознавства Науково-впроваджувального центру - Вадим Гаврилюк (розді 3, п. 4.1 - 4.2, додатки 5, 7, 8); Начальник відділу контролю технічног стану вагонів Управління контролю технічного стану Науково-впроваджувального центру - Сергій Дяченко (п. 4.1, додаток 5).

Відповідно до ст.1 Закону України Про судову експертизу судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду Полтавської області про призначення судової інженерно - технічної експертизи від 24.10.2024 року залишена без виконання, отже, матеріали справи не містять висновку експерта з питань, що є предметом судового розгляду.

Позивачем не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи.

Отже, матеріали справи не містять належного, допустимого і достовірного доказу того, що виникнення тріщини в бічній рамі № 2565 є наслідком дефекту литва при виробництві вказаної бічної рами, як стверджує позивач.

Матеріалами справи не підтверджено висновок акту комісійного огляду та звіт філії "Науково-дослідний та конструкторсько-технологічний інститут залізничного транспорту" АТ "Укрзалізниця" за внутрішнім зобов`язанням від 04.12.2023 № 146-ПЗЗ/2023-НДКТІ Дослідження причин зламу бокової рами №14 2565 13 візка вагона №76720143, що відповідач своїми діями спричинив порушення цілісності бокової рами.

Наведене вище у тексті цього рішення надає суду підстави для висновку про те, що позивач не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами у розумінні ст. 76,77 Господарського процесуального кодексу України того, що в діях відповідача наявні такі ознаки цивільного правопорушення, як протиправність поведінки при виготовленні рами бічної №2565, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої особи. Тобто відсутні елементи складу цивільного правопорушення, за яких настає цивільна відповідальність, передбачена ст. 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

При цьому суд зазначає, що така умова відшкодування збитків як вина взагалі не підлягає доведенню за позовом про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (стаття 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.

Відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про більшу вірогідність доказів, наданих відповідачем у підтвердження обґрунтування своєї позиції. Відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Стосовно вимог відповідача в частині стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги, суд враховує наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

За приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (у п. 3.2 рішення) передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

На підтвердження факту надання правничої допомоги, відповідачем надано суду копії договору про надання правничої (адвокатської допомоги) від 02.05.2024 року, прейскуранту на послуги з надання професійної правової допомоги адвокатом, листа - повідомлення про прийняття доручення клієнта згідно договору про надання правової допомоги від 02.05.2024 року (вих. №10/10-24-4 від 09.10.2024 року), довіреності №40-21/4 від 08.01.2024 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №849 від 28.12.2010 року, детального опису виконаних робіт (наданих адвокатських послуг) по справі, акту №1 здачі-приймання наданих послуг від 28.01.2025 року до договору про надання правової допомоги б/н від 02.05.2024 року.

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч.5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Суд зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Особливістю фіксованого розміру адвокатського гонорару є те, що визначення саме такої форми в договорі виключає обов`язок зазначення відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної наданої послуги (вчиненої дії) в детальному описі робіт (наданих послуг) або в акті приймання-передачі наданих послуг. У цьому випадку встановлення сторонами в умовах договору про надання правової допомоги вартості послуг (гонорару) з надання правової допомоги клієнту в у фіксованому розмірі виключає необхідність зазначення адвокатом відомостей щодо витраченого часу та вартості кожної дії виконаної ним на захист інтересів свого клієнта.

Подібні висновки викладено в додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2022 у справі №910/1344/19 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №916/893/21.

Фіксований розмір гонорару означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро / об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту. Подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 19.11.2021 у справі № 910/4317/21.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.05.2025 року Адвокатське об`єднання Адвокатська компанія "Житніков, Бороденко і партнери" (далі - адвокатське об`єднання) та Акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" (далі - клієнт) уклали договір про надання правничої (адвокатської) допомоги (далі - договір від 02.05.2024 року, т. 1 а. с. 59-61), відповідно до умов якого Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати клієнту правничу допомогу в будь-яких адміністративних, господарських, цивільних справах, кримінальних провадженнях, справах про адміністративні правопорушення, справах по оскарженню дій і рішень посадових осіб та органів державної влади, які розглядуються уповноваженими на те державними органами. Здійснювати представництво інтересів клієнта в судах, органах міністерства внутрішніх справ, що провадять дізнання, досудове слідство, органах прокуратури, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору від 02.05.2024 року).

Ціна договору включає гонорар адвоката за виконання доручень клієнта та суми, що підлягають оплаті в порядку компенсації витрат адвоката пов`язаних із наданням правничої допомоги (п. 3.1 договору від 02.05.2024 року).

Вартість правничої допомоги з виконання окремих доручень клієнта визначається прейскурантом цін на правову допомогу, з яким клієнт ознайомлений при укладенні цього договору (п. 3.1 договору від 02.05.2024 року).

Відповідачем надано до матеріалів справи детальний опис виконаних робіт (наданих адвокатських послуг) по справі (т. 2 а. с. 55 зворот - 57) та акт №1 здачі-приймання наданих послуг від 28.01.2025 року до договору про надання правової допомоги б/н від 02.05.2024 року (т. 2 а. с. 58).

Згідно з актом №1 здачі-приймання наданих послуг від 28.01.2025 року до договору про надання правової допомоги б/н від 02.05.2024 року, сторони склали даний акт про наступне:

- виконавець надав, а замовник прийняв адвокатські послуги, щодо захисту прав та інтересів замовника в судовому порядку відносно розгляду Господарським судом Полтавської області справи №917/1611/24 за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" до Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про відшкодування збитків;

- вартість наданих виконавцем та прийнятих замовником послуг з професійної правничої допомоги складає 26 000,00 грн, з урахуванням податків, зборів, інших обов`язкових платежів та складається з:

- гонорар за представництво в Господарському суді Полтавської області у справі № 917/1611/24 (10 000,00 грн);

- складання тексту відзиву на позовну заяву про відшкодування збитків по справі №917/1611/24 (6 000,00 грн);

- складання тексту заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування збитків по справі № 917/1611/24 (3 000,00 грн);

- складання документів по справі (лист на адресу ЛНДІСЕ щодо можливості та порядку проведення експертного дослідження по справі №917/1611/24 (2 000,00 грн);

- складання документів по справі (письмові пояснення стосовно не можливості проведення судової інженерно-технічної експертизи вих. №40-21/6 від 14.01.2025 по справі № 917/1611/24) (2 000,00 грн);

- складання документів по суті справи (заява про розподіл судових витрат) та організація направлення засобами поштового зв`язку відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, лист на адресу ЛНДІСЕ щодо можливості та порядку проведення експертного дослідження, письмові пояснення стосовно не можливості проведення судової інженерно - технічної експертизи, заява про розподіл судових витрат, складання описів поштових вкладень та оформлення інших поштових документів (3 000,00 грн).

Загальна вартість правничої (адвокатської) допомоги - 26 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що правову допомогу позивачу у справі надав адвокат Гнатенко С. І. на підставі договору про надання правничої (адвокатської) допомоги від02.05.2024 року та довіреності №40-21/4 від 08.01.2024 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №849 від 28.12.2010 року.

Суд звертає увагу, що позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру заявлених відповідачем витрат на правову допомогу адвоката, однак у відповіді на відзив (т. 1 а. с. 107 - 110) та у додаткових поясненнях у справі ( т. 2 а. с. 82 - 84) позивачем було зазначено, що вказана вартість правничої допомоги значно завищена, не відповідає ринковим цінам та не може заявлятися до відшкодування у вказаних розмірах. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Суду було надано детальний перелік нібито наданих послуг професійної правничої допомоги, однак не надано доказів фактичного здійснення оплати таких послуг. Покладення на АТ "Укрзалізниця" витрат на правничу допомогу може спричинити додаткові негативні наслідки для підприємства, яке має стратегічне значення для України.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2024 року по справі 910/9714/22 зазначено:

"6.42. Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.

6.43. Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам поданим стороною із застосуванням критеріїв визначених у статті 126 та частинах п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.

6.44. Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині."

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, у додатковій постанові Верховного Суду від 15.11.2022 у справі № 873/29/22 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, постанова від 16.11.2022 у справі №916/2016/21 тощо).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", рішення у справі "Баришевський проти України", рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України", рішення у справі "Двойних проти України", рішення у справі "Меріт проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши подані відповідачем докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, враховуючи характер спору по даній справі, ступінь її складності, незначний обсяг матеріалів у справі, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд вважає завищеним розмір таких витрат.

З приводу відшкодування витрат за надані представником відповідача таких послуг як, складання документів по справі (лист на адресу ЛНДІСЕ щодо можливості та порядку проведення експертного дослідження по справі №917/1611/24 та складання документів по справі (письмові пояснення стосовно не можливості проведення судової інженерно-технічної експертизи вих. №40-21/6 від 14.01.2025 по справі № 917/1611/24) суд зазначає, що такі послуги є виключною ініціативою відповідача, а тому вартість оплати послуг адвоката з їх складання та подання до суду не може бути покладена на позивача.

Щодо стягнення витрат за таку правову послугу, як складання документів по суті справи (заява про розподіл судових витрат) суд зазначає, що відповідно до висновку об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22 заява сторони про розподіл судових витрат фактично є дією спрямованою на реалізацію стороною свого права лише на подання доказів щодо витрат, які вже понесені такою стороною. Подання стороною заяви про розподіл судових витрат не може бути ототожнено з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи по суті спору. Заява сторони про розподіл судових витрат є фактично заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню (пункти 6.26-6.28).

Тому суд відмовляє у відшкодуванні витрат відповідача за таку послугу як складання документів по суті справи (заява про розподіл судових витрат).

Також, такі послуги, як організація направлення засобами поштового зв`язку відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, листа на адресу ЛНДІСЕ щодо можливості та порядку проведення експертного дослідження, письмових пояснень стосовно не можливості проведення судової інженерно - технічної експертизи, заяви про розподіл судових витрат, складання описів поштових вкладень та оформлення інших поштових документів не є професійною правничою допомогою в розумінні норм процесуального права, оскільки такі дії не потребують спеціальних професійних навичок, відповідно, не підлягають відшкодуванню.

Крім того суд зазначає, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказане відповідає правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позиції Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеній у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19.

Отже, суд зазначає, що надані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

При цьому суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює вказані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону у справі (позивача).

Отже, заявлений представником відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на думку суду, не узгоджується з вищенаведеними вимогами чинного законодавства щодо розумності, необхідності та співмірності відповідних витрат.

Зазначене є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18.

Згідно із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 у cправі №910/7032/17, стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких у тому числі відносяться й витрати на професійну правничу допомогу), покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, вивчивши надані сторонами документи (докази), приймаючи до уваги характер та обсяги виконаних адвокатами робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат та розумності їхніх розмірів, враховуючи відмову у задоволенні позову, суд прийшов до висновку, що заява АТ "Кременчуцький сталеливарний завод" про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу (вх. №1222 від 30.01.2025 року) по справі №917/1611/24 підлягає частковому задоволенню у розмірі 10 000,00 грн (гонорар за представництво в Господарському суді Полтавської області у справі № 917/1611/24; складання тексту відзиву на позовну заяву про відшкодування збитків по справі №917/1611/24; складання тексту заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву про відшкодування збитків по справі № 917/1611/24).

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже розмір судового збору за подання позову майнового характеру (ціна позову 39053,42 грн) відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" складає 2 422,40 грн.

Платіжним дорученням №698783 від 24.09.2024 року на суму 3 028,00 грн позивачем було підтверджено оплату судового збору за подання позовної заяви (т. 1 а. с. 5).

Випискою від 24.09.2024 року підтверджено зарахування судового збору у розмірі 3 028,00 грн до спеціального фонду державного бюджету України (т. 1 а. с.38).

Отже, позивачем було внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом (на 605,60 грн).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно - Західна залізниця" АТ "Укрзалізниця" (вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01601, ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (вул. І. Приходька, 141, м. Кременчук, Полтавська область, 39621, ідентифікаційний ) 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 18.03.2025 року.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О. М. Тимощенко