РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2025Справа № 910/282/25
За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

про стягнення коштів у сумі 38735,67 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гарашко Т.В.

Представники сторін:

від позивача - Стрілець О.С. (в режимі відео конференції);

від відповідачів - Кисіль А.В. (адвокат).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (далі - відповідач) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) боргу та санкцій за договором компенсації плати сторонніми особами за користування землею залізниці на ділянках, що не мають кадастрових номерів №ОД/НКМ-13-1008д-НЮ від 25.12.2013, разом у сумі, що дорівнює вказаній вище ціні позову, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань повністю та вчасно оплатити розмір земельного податку за 2021-2023 роки.

Ухвалою від 14.01.2025 відкрито провадження у справі №910/282/25, призначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

30.01.2025 від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заява про розгляд справи з викликом сторін.

Ухвалою суду від 04.02.2025 призначено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 05.03.2025.

04.02.2025 позивач подав відповідь на відзив.

10.02.2025 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 05.03.2025 представник позивача вимоги позову підтримав повністю, представник відповідача проти позову заперечив повністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 21.10.2015 утворено шляхом злиття підприємств залізничного транспорту Акціонерне товариство «Українська залізниця», яке є правонаступником ДП «Одеська залізниця» (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 09.02.2023 № 30167303 додається).

Відповідно до рядка 30 зведеного переліку земельних ділянок ДП «Одеська залізниця» право постійного користування, якими вноситься до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, право постійного користування, встановлене згідно Державного акту на право постійного користування І-МК № 001634 від 14.04.2000 року на земельну ділянку, розташовану за адресою: Миколаївська обл., Врадіївська селищна рада, було внесено до статутного капіталу АТ «Укрзалізниця», що підтверджується державним актом та витягом на зазначену земельну ділянку.

Таким чином, з 21.10.2015 АТ «Укрзалізниця» є належним землекористувачем вищезазначеної земельної ділянки, як правонаступник ДП «Одеська залізниця». Аналогічна правова позиція визначена постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 по справі № 910/5953/17.

25.12.2013 між Державним підприємством «Одеська залізниця» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (Залізниця) та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація «України» «Врадіївський елеватор» правонаступником якого є Акціонерне товариство «Державна продовольчо-зернова корпорація України» в особі Філії Акціонерного товариства «Державна продовольчозернова корпорація України» «Врадіївський елеватор» (Платник) укладено Договір компенсації плати сторонніми особами за користування землею регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на ділянках, що не мають кадастрових номерів за номером ОД/НКМ-13-1008д-НЮ (далі - Договір) за умовами до якого у господарському віданні Платника перебуває під`їзна колія, яка частково розташована на земельній ділянці площею 2080 кв.м., на території станції Врадіївка в адміністративних межах Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, за прив`язкою: 103 км ПК1 - ПКЗ за напрямком Любашівка - Кінецьпіль (далі - Земельна ділянка).

Вищезазначена земельна ділянка знаходиться у користуванні Залізниці на підставі рішення Врадіївської районної ради народних депутатів від 22.12.1999 №54 (Державний акт на право постійного користування І-МК №001634, виданий Врадіївською районною радою народних депутатів, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею №70 від 14.04.2000).

Платник зобов`язується (до укладення відповідного договору сервітуту) на умовах цього договору відшкодовувати Залізниці витрати, пов`язані зі сплатою земельного податку за зазначену в п. 1 цього Договору площу земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 Договору розмір плати, що її сплачує Платник на користь залізниці в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку, за цим договором складає 222 грн 14 коп. на рік.

За умовами п. 2 Договору оплата у розмірі 100% місячної плати, а саме 18 гривень 51 коп. здійснюється Платником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Залізниці до 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 4 Договору він складений українською мовою у двох примірниках по одному для кожної із сторін та набирає чинності з моменту підписання та діє до моменту набуття чинності договору сервітуту на зазначену в цьому договорі земельну ділянку.

Додатковою угодою №1 до Договору сторони внесли зміни до Договору, а саме:

- пункт 1 Договору виклали у наступній редакції: Розмір плати, що її сплачує Платник на користь Залізниці в якості відшкодування»» витрат, пов`язаних із сплатою останньою земельного податку, за цим договором складає 277 грн 47 коп. на рік;

- пункт 2 Договору виклали у наступній редакції: Оплат у розмірі 100% річної плати здійснюється Платником щорічно шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Залізниці до 15 числа розрахункового місяця. Розрахунковим є місяць укладання договору. Для кожного наступного року розрахунковим є місяць відповідний місяцю укладання договору;

- доповнили Договір пунктом 7, виклавши його у наступній редакції: Залізниця має право в односторонньому порядку змінити розмір плати, що її сплачує Платник в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку, за цим Договором, у разі зміни розміру земельного податку, шляхом письмового повідомлення про такі зміни не пізніше ніж за 10 днів до введення таких змін.

Також, сторонами було укладено Додаткову угоду №2 якою, зокрема:

- пункт 1 Договору викладено у наступній редакції: Розмір плати, яку сплачує Платник на користь ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «Одеська залізниця» в якості відшкодування витрат, пов`язаних із сплатою останньою земельного податку, за цим договором складає 1509 грн 46 коп. на 2018 рік;

- пункт 2 Договору викладено у наступній редакції: Оплата в розмірі 100% річної плати здійснюється Платником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «Одеська залізниця» до 15 числа розрахункового місяця. Розрахунковим є місяць укладання договору. Для кожного наступного року розрахунковим є місяць відповідний місяцю укладання договору.

Як зазначає позивач, незважаючи на наявність вищезазначеного обов`язку відповідача в частині відшкодування витрат позивача, пов`язаних зі сплатою останнім земельного податку протягом строку дії Договору, відповідач не виконав свій обов`язок за Договором щодо відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних зі сплатою ним земельного податку за 2021-2023 роки.

Так, в 2021 році розмір земельного податку, який сплатив позивач за Земельну ділянку склав 12890,59 грн, що підтверджується копією податкової декларації з плати за землю за 2021 рік та копіями платіжних доручень за 2021 рік. Загальна сума земельного податку, сплаченого за 2021 рік згідно вищезазначених платіжних доручень становить 1326202,12 грн. та складається із сум земельного податку за земельні ділянки на території Врадіївської селищної ради (в т.ч. і за державним актом І-МК № 001634 від 14.04.2000).

В 2022 році розмір земельного податку, який сплатив позивач за Земельну ділянку склав 7089,89 грн, що підтверджується копією податкової декларації з плати за землю за 2022 рік та копіями платіжних доручень за 2022 рік. Загальна сума земельного податку, сплаченого за 2022 рік згідно вищезазначених платіжних доручень становить 854986,95 грн та складається із сум земельного податку за земельні ділянки на території Врадіївської селищної ради (в т.ч. і за державним актом І-МК № 001634 від 14.04.2000).

В 2023 році розмір земельного податку, який сплатив позивач за Земельну ділянку склав 8153,18 грн, що підтверджується копією податкової декларації з плати за землю за 2023 рік (копія додається) та копіями платіжних доручень за 2023 рік. Загальна сума земельного податку, сплаченого за 2023 рік згідно вищезазначених платіжних доручень становить 941362,88 грн та складається із сум земельного податку за земельні ділянки на території Врадіївської селищної ради (в т.ч. і за державним актом І-МК № 001634 від 14.04.2000 року).

Станом на час звернення до суду, відповідачем не компенсовано позивачу суму витрат із сплати земельного податку за 2021-2023 роки на загальну суму 33760,40 грн з ПДВ.

Позивачем на суму боргу було нараховано пеню у розмірі 4975,27 грн.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що умовами Договору не передбачено обов`язку відповідача самостійно розраховувати розмір компенсації плати за користування земельною ділянкою, така зміна має відбуватись письмово за погодженням сторін, шляхом підписання додаткових угод або окремого договору. Проте, за спірний період часу (2021-2023 роки) між сторонами не було погоджено розмір компенсації земельного податку, що її повинен був сплачувати відповідач на користь позивача. На думку відповідача, позивач на власний розсуд визначив розмір відшкодування витрат пов`язаних зі сплатою земельного податку за 2021-2023 роки, компенсацію яких вимагає в позовній заяві.

Крім того, відповідач вважає, що у нього відсутній обов`язок відшкодовувати позивачу податок на додану вартість.

Відповідач зазначає, що позивач не надав належні докази надсилання рахунків на оплат, а тому, вимога зі сплати пені є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідачем було вказано про порушення позивачем строків позовної давності для пред`явлення цього позову в частині основного боргу за 2021-2022 роки та пені.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, укладений між сторонами по справі договір компенсації плати сторонніми особами за користування землею є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов`язань відповідно до ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України і згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання його сторонами.

При укладанні Договору його сторонами було погоджено строк його дії - з 25.12.2013 і до моменту набуття чинності договору сервітуту на зазначену в цьому договорі земельну ділянку. Починаючи з дати укладання Договору, жодна із його сторін жодного разу не зверталась до іншої сторони із пропозицією про припинення дії Договору, що не спростовується матеріалами справи. Таким чином, на теперішній час Договір є чинним.

Крім того, як пояснив представник відповідача у судових засіданнях, відповідач продовжує користуватися спірною Земельною ділянкою і досі.

Як вбачається з умов пункту 7 Договору (з урахуванням внесених змін Додатковою угодою №1) Залізниця має право в односторонньому порядку змінити розмір плати, що її сплачує Платник в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку, за цим Договором, у разі зміни розміру земельного податку, шляхом письмового повідомлення про такі зміни не пізніше ніж за 10 днів до введення таких змін.

Наведений пункт Договору надає право позивачу в односторонньому порядку змінити розмір плати, що її сплачує Платник в якості відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою земельного податку.

Матеріалами справи підтверджується факт понесених позивачем витрат у сумі 33760,40 грн за сплату земельного податку по земельній ділянці площею 2080 кв.м., на території станції Врадіївка в адміністративних межах Врадіївської селищної ради Врадіївського району Миколаївської області, за прив`язкою: 103 км ПК1 - ПКЗ за напрямком Любашівка - Кінецьпіль.

Як вже було зазначено вище, відповідач зобов`язаний за умовами Договору компенсувати позивачу відповідні витрати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Позивач стверджує, що протягом 2021-2022 років, відповідачу надсилались рахунки на компенсацію земельного податку, проте в зв`язку з окупацією м. Херсона більша частина переписки з відповідачем не збереглася.

Як зазначає позивач, 30.11.2023 він надіслав на адресу відповідача рахунки на компенсацію суми земельного податку за 2021-2023 роки за №№ 32/193, 33/193 та 34/193 з визначеними сумами платежів за Договором в якості компенсації сплаченого земельного податку за вказані роки.

Однак матеріали справи не містять доказів направлення цих рахунків відповідачу 30.11.2023.

До матеріалів справи позивачем на підтвердження направлення відповідачу листів від 06.12.2024 та від 09.12.2024 з уточненими вимогами про сплату існуючої заборгованості з урахуванням ПДВ за рахунками на компенсацію суми земельного податку за 2021-2023 роки за №№ 32/193, 33/193 та 34/193 надано копію чека від 19.12.2023 та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 070).

Разом з тим, відповідними доказами не підтверджується, що позивач направив відповідачу саме зазначені листи та рахунки.

Однак вказане не звільняє відповідач від обов`язку компенсувати позивачу відповідні витрати.

Що ж стосується тверджень відповідача щодо відсутності підстав для включення суми ПДВ до боргу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до п. 14.1.147 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Так, сторони погодили в Договорі, що відповідач має відшкодувати позивачу усі понесені останнім витрати зі сплати земельного податку.

Отримання суб`єктом господарювання грошових коштів (у тому числі як відшкодування (компенсація) понесених витрат зі сплати земельного податку) не є окремим об`єктом оподаткування ПДВ та може розглядатися як оплата вартості поставлених чи тих, що будуть постачатися у майбутньому, товарів/послуг.

У зв`язку із наведеним вище, позовні вимоги про стягнення 33760,40 грн понесених позивачем витрат на сплату земельного податку за Земельну ділянку підлягає стягненню з відповідача.

Що ж стосується нарахованих позивачем штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За порушення термінів оплати, визначених у п.2 цього договору Платник сплачує залізниці пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 3 Договору).

Так, позивачем у період з 27.12.2023 по 01.07.2024 нараховано пеню у сумі 4975,27 грн, натомість, матеріалами справи не містять належних доказів, які б підтверджували, що позивач повідомив відповідача про зміну ціни податку на землю, а також, що ним було надіслано лист від 30.11.2023. А отже, підстав для нарахування відповідачу пені за вказаний період, немає.

Стосовно доводів відповідача, що позивачем було пропущено строки позовної давності для пред`явлення цього позову, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк звернення до господарського суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до суду для захисту своїх прав у правових відносинах. Строк звернення до господарського суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Господарське процесуальне законодавство гарантує можливість захисту свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів.

Законом України № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуювалися на строк дії такого карантину.

Карантин на всій території України, який було запроваджено з 12.03.2020, був відмінений з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 постановою Кабінетом Міністрів України від 27.06.2023 № 651.

Окрім того, у зв`язку зі запровадженням воєнного стану Законом № 2120-IX від 15.03.2022 в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023 доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України п. 19 згідно з яким, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений Цивільним Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з набранням чинності вказаними Законами, строк позовної давності згідно ст. 257 Цивільного кодексу України продовжено, а згодом зупинено.

У зв`язку із чим, позивачем не пропущено строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом.

У частині третьої статті 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до приписів статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 86 ГПК України).

Судові витрати у які позивачем включено судовий збір, відповідно до статті 129 ГПК України, покладається на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01011, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ідентифікаційний код 37243279) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) 33760 (тридцять три тисячі сімсот шістдесят) грн 40 коп. основного боргу, а також 2111 (дві тисячі сто одинадцять) грн 26 коп. судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 13.03.2025.

Суддя Р.Б. Сташків