ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/1964/24

За позовом ОСОБА_1 , м. Чернівці

до Товариства з обмеженою відповідальністю Нова 2022, м. Чернівці

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про звільнення приміщення, розірвання договору оренди землі, звільнення земельної ділянки та стягнення заборгованості 1232,72 грн

Суддя Гончарук О.В.

Секретар судового засідання Медвідчук І.В.

Представники сторін:

від позивача, третіх осіб Сарафінчан І.Ф., ордер № 1090481 від 24.04.2024;

від відповідача не з`явився.

Обставини справи: Фізична особа-підприємець Гамазинський Андрій Володимирович звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Нова 2022 в якому просить:

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю НОВА 2022 звільнити нежитлову будівлю та споруди на вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 м. Чернівці;

- розірвати договір оренди землі на вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 м. Чернівці площею 0,0563 га кадастровий номер :39:002:0004, від 22.07.2022, скасувавши державну реєстрацію права оренди земельної ділянки

- звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0563 га кадастровий номер :39:002:0004;

- стягнути заборгованість у розмірі 1499732,86 грн, яка складається з 1372824,62 грн заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022, зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.01.2023 №1/3-2022 та 1232,72 грн заборгованості за Договором оренди землі від 22.07.2022.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 02.08.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 09.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.08.2024.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на обставини, пов`язані з укладенням з відповідачем договорів (оренди землі від 22.07.2022 та оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022, зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.01.2023 №1/3-2022) на підставі яких відповідачу передано у користування земельну ділянку з кадастровим номером: :39:002:0004, площею 0,0563 га, з адресою: АДРЕСА_1 та розміщену на ній нежитлову будівлю.

Позивач зазначає, що відповідачем порушено умови договору оренди землі щодо сплати орендної плати, таке порушення, на думку позивача, є істотним та таким, що дає йому підстави для дострокового розірвання договору оренди землі у судовому порядку. При цьому, позивач, обґрунтовуючи свою позовну вимогу про звільнення орендованого приміщення, зазначає про закінчення 13.06.2024 строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 22.07.2022, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ Нова 2022.

Договір оренди землі від 22.07.2022 також укладено між тими ж сторонами, що й договір оренди нежитлового приміщення від 22.07.2022, проте, з урахуванням переходу за договором дарування від 25.01.2024 усіх прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , саме він звернувся до суду з цим позовом.

Крім цього, позивач стверджує, що у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 1372824,62 грн за договором оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022, зі змінами, внесеними додатковою угодою від 02.01.2023 №1/3-2022 та 1232,72 грн заборгованості за Договором оренди землі від 22.07.2022.

Підготовче засідання призначене на 29.08.2024 не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Гончарука О.В. у щорічній відпустці.

27.08.2024 від відповідача надійшло клопотання (вх.№2172) про витребування оригіналів письмових доказів, зокрема договору оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022, додаткової угоди від 02.01.2023 №1/3-2022 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022 та договору оренди землі від 22.07.2022, оскільки відповідач ставить під сумнів відповідність поданих позивачем копій власне оригіналам вищезазначених договорів.

Ухвалою суду від 01.10.2024 підготовче засідання призначено на 15.10.2024.

11.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить провести судову почеркознавчу експертизу та відмовити у задоволенні позову.

У своєму відзиві відповідач зазначає, що позивач особисто надав відповідачу договір оренди нежитлових приміщень та договір оренди землі, запевняючи, що ці договори є формальними і ще до переоформлення права власності дадуть можливість відповідачу розпочати роботу на АЗС. Одночасно, як зазначає відповідач, із текстом додаткової угоди він ознайомився лише після звернення із даним позовом. Відповідач зазначає, що ним жодного разу не сплачувались орендні платежі за договором оренди нежитлового приміщення № 3 та додатковою угодою до нього, так як вказаний договір на думку відповідача не був укладений, додаткова угода не була підписана ні орендодавцями ні орендарем.

У зв`язку з повітряною тривогою, підготовче засідання 15.10.2024 не відбулось та ухвалою від 15.10.2024 призначено на 05.11.2024.

Ухвалою суду від 05.11.2024 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та відкладено підготовче засідання на 10.12.2024.

12.11.2024 від залучених третіх осіб через систему Електронний суд від третіх осіб надійшли письмові пояснення (вх. №3469), в яких останні зазначають, що позовні вимоги є обґрунтованими.

06.12.2024 від відповідача надійшла заява (вх. № 3190) про зупинення провадження у справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000447 від 27.03.2024.

09.12.2024 через систему Електронний суд від позивача надійшли заперечення (вх. № 3818) на клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

09.12.2024 від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 3828).

Ухвалою від 10.12.2024, у зв`язку з неявкою у підготовче засідання представника позивача та третіх осіб, підготовче засідання відкладено на 17.12.2024.

У підготовчому засіданні 17.12.2024, за клопотанням представника відповідача, оголошено перерву до 26.12.2024.

У підготовчому засіданні 26.12.2024 представник позивача наполягав на задоволенні заяви (вх. № 3280 від 17.12.2024) про залишення позову без розгляду в частині стягнення з відповідача за невиконання умов договору оренди нежитлового приміщення № 3 від 22.07.2022 заборгованості в сумі 1372824,65 грн.

Представник відповідача просив суд витребувати у позивача оригінали договору оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022; додаткової угоди від 02.01.2023 № 1/3-20222 про внесення змін до договору оренди нежитлового приміщення від 22.07.2022 № 3 та договору оренди землі від 22.07.2022 та просив суд задовольнити клопотання (вх.№2590) про призначення судової почеркознавчої експертизи, а також заяву (вх.№3190) про зупинення провадження у справі та витребувати додаткові докази у справі, а саме: у Головного слідчого управління Національної поліції України, Офісу Генерального Прокурора- протоколи слідчих дій (допити ОСОБА_1 ), які проводились в рамках кримінального провадження №0000447 від 27.03.2024, під час яких ОСОБА_1 описував обставини укладення/не укладення спірних договорів оренди.

Ухвалою від 26.12.2024 задоволено заяву позивача про часткове залишення позову без розгляду (вх. №3280 від 17.12.2024): позов в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Нова 2022 на користь ОСОБА_1 1372824,62 грн заборгованості залишено без розгляду.

У підготовчому засіданні 26.12.2024 оголошено перерву до 03.01.2025.

Підготовче засідання 03.01.2025 не відбулось у зв`язку з повідомленням про мінування будівлі Господарського суду Чернівецької області.

Ухвалою суду від 06.01.2025 підготовче засідання призначено на 21.01.2025.

У підготовчому засіданні 21.01.2025 представником позивача надано суду для огляду оригінали договорів оренди землі та оренди приміщення.

Ухвалою суду від 21.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача (вх.№2590) про призначення судової почеркознавчої експертизи, заяви відповідача (вх.№3190) про зупинення провадження у справі та витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.02.2025.

Ухвалою суду від 20.02.2025 у зв`язку з неявкою представника відповідача відкладено розгляд справи по суті на 06.03.2025.

На день розгляду справи, 06.03.2025, представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, надіславши при цьому заяву (вх. № 976) про проведення судового засідання без його участі.

Відтак, неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Присутній у судовому засіданні представник позивача та третіх осіб підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд встановив.

22 липня 2022 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нова 2022» укладено договір оренди землі від 22.07.2022 (надалі- Договір), згідно з умовами якого, орендодавці передають, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером: :39:002:004, площею 0,0563 га.

У відповідності до пункту 3 Договору, на земельних ділянках розміщені об`єкти нерухомого майна, що належать на праві власності орендодавцям та які передані в оренду орендарю.

Згідно з пунктом 6 Договору, договір укладено строком на 15 років.

У пунктах 7, 8 Договору сторони обумовили між собою, що орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі в розмір 500 (п`ятсот) грн в рік за вказану земельну ділянку кожному з орендодавців. Орендар сплачує орендну плату до 24 грудня щорічно, за бажанням орендодавців готівкою в касі орендаря або перераховує на рахунки орендодавців, відкриті в банківських установах.

Згідно з пунктом 22 Договору орендар зобов`язаний здійснити реєстрацію права оренди на земельну ділянку відповідно до закону та своєчасно сплачувати орендну плату.

У відповідності до пункту 29 Договору, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлене законом.

На виконання умов Договору оренди землі, орендарем здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер витягу 306355062, де зазначено, що орендодавцями земельної ділянки за адресою: місто Чернівці вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 з кадастровим номером: :39:002:004, площею 0,0563 га - є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а орендарем Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова 2022».

Таким чином, за умовами пункту 29 Договору оренди землі він набрав чинності з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не виконано договірні зобов`язання з оплати вартості орендної плати в період з 24.12.2022 по 24.12.2024, вимога позивача про стягнення з відповідача стягнення 1000 грн заборгованості, 173,17 грн інфляційних втрат та 59,55 грн 3 % річних підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про розірвання договору оренди землі суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17, постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 902/526/19, від 08.04.2020 у справі № 904/23/18.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 Закону України "Про оренду землі").

Частиною 1 статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено істотні умови договору оренди, якими, зокрема є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. Орендар, у свою чергу, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до частин 3, 4 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Частиною 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Суд зазначає, що підставою для розірвання договору є систематична (два і більше разів) несплата орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами правочину, в тому числі сплата орендної плати не у повному обсязі (часткове виконання зобов`язання). При цьому сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому, оскільки згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17, постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 313/780/19, від 31.07.2020 у справі № 479/1073/18, від 23.03.2021 у справі № 922/2754/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «Д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). Водночас систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на вище викладене та враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють спільні правовідносини, позивач правомірно звернувся з позовною вимогою про розірвання договору оренди землі від 22.07.2022 та похідними від неї вимогами про скасування державної реєстрації права оренди та звільнення земельної ділянки.

Суд акцентує увагу на тому, що набрання чинності Договору оренди від 22.07.2022 ставиться в залежність від його державної реєстрації, здійснення якої відповідно до умов договору покладено на орендаря.

Крім цього, в матеріалах справи міститься Договір оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022 (Договір оренди нежитлового приміщення) комплексу обслуговування автомобілів за адресою вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55, місто Чернівці , яке є власністю позивача та розташоване на земельній ділянці на вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 м. Чернівці площею 0,0563 га кадастровий номер :39:002:0004

У відповідності до підпункту 7.1. Договору цей Договір укладений терміном на 2 роки і він набирає чинності з 22.07.2022, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього Договору.

Слід зазначити, що Договір оренди землі від 22.07.2022 та Договір оренди нежитлового приміщення укладався між позивачем, третіми особами та відповідачем, проте, з урахуванням переходу за договором дарування від 25.01.2024 усіх прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нерухоме майно та земельну ділянку до ОСОБА_1 , саме він звернувся до суду з цим позовом.

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо факту користування відповідачем майна, яке перебуває у власності позивача. Відповідач при цьому стверджує про формальний характер договору оренди нежитлового приміщення та звертає увагу на те, що особа може користуватись майном на різних підставах, а не тільки на підставі орендних відносин (а.с. 126).

Як установлено частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з приписами частини другої статті 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України передбачено, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно з пунктом 7.6 Договору найму у разі припинення цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю приміщення негайно (в день припинення договору).

Відповідно до частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги підпункт 7.1 Договору оренди нежитлового приміщення №3 від 22.07.2022, суд зазначає, що договір є припиненим з 22.07.2024, у зв`язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Статтею 795 Цивільного кодексу України визначено, що повернення наймачем предмета договору найму, якщо ним є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина), оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Таким чином, у разі припинення цього договору, у відповідача виникає обов`язок повернути наймодавцеві майно з оренди, оскільки договір припинив свою дію, внаслідок чого наймач втратив право на користування об`єктом оренди.

Проте, як установлено судом, відповідач у відповідності до умов Договору оренди нежитлового приміщення, орендоване майно не повернув.

Враховуючи вимоги вищезазначеного законодавства та умови договору, суд дійшов висновку, що у зв`язку з припиненням договору оренди, нерухоме майно підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи наявність між сторонами договірних відносин, позивач, як єдиний власник спірного майна та власник земельної ділянки на якій розташоване це майно, правомірно звернувся саме з позовними вимогами про звільнення майна та земельної ділянки у зв`язку з припиненням дії договору оренди, що є ефективним способом захисту порушеного права позивача, а відтак вказана позовна вимога підлягає задоволенню.

Правова позиція про те, що захист порушеного права власності здійснюється за допомогою зобов`язально-правових способів викладена зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18).

За змістом частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Згідно частини 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Згідно положень статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 78 та 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд додатково звертає увагу сторін на те, що оцінюючи доводи учасників справи під час розгляду справи, суд як джерелом права керується також практикою Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі Трофимчук проти України, Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Так, щодо доводів відповідача на які він посилається, як на підставу своїх заперечень на позов, слід зазначити наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 203 Цивільного Кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 цього ж Кодексу).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (стаття 241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, частиною третьою статті 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Настання передбачених статтею 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі №904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Відповідач зазначає, що оскільки договори підписані не встановленою особою, то не можуть породжувати будь-яких договірних зобов`язань для ТОВ «Нова 2022».

Дослідивши оригінали договорів оренди нежитлового приміщення від 22.07.2022 та оренди землі від 22.07.2022, суд встановив, що вони підписані від імені орендодавця позивачем та третіми особами, які не заперечують власноручне підписання цих договорів, а від імені орендаря директором ТОВ «Нова-2022». При цьому, на підпис зі сторони орендаря накладено печатку юридичної особи ТОВ «Нова-2022».

Суд зазначає, що печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, а сторона повинна нести відповідальність за законність використання її печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах.

В процесі розгляду справи, доказів втрати, викрадення або в інший спосіб вибуття печатки ТОВ «Нова-2022» з його володіння або використання цієї печатки іншою особою відповідачем, не надано.

До того ж, як зазначалось вище, набрання чинності Договору оренди землі ставиться в залежність від його державної реєстрації, яка є діючою до цього часу.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі Господарського кодексу України), іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша та сьома статті 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 Господарського кодексу України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Судом в процесі розгляду справи у межах предмету та підстав цього позову, не встановлено, обставин, які б слугували підставами: 1) для констатації можливої недійсності договорів оренди землі та нерухомого майна; 2) встановлення факту неукладення зазначених договорів.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 4, 5, 129, 194, 196, 219, 222, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Нова 2022 про звільнення приміщення, розірвання договору оренди землі, звільнення земельної ділянки та стягнення заборгованості задовольнити.

2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю НОВА 2022 (м. Чернівці, вул. Миколи Синельникова, 10, код 44764464) звільнити нежитлову будівлю та споруди на вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 у м. Чернівці.

3. Розірвати договір оренди землі, що на АДРЕСА_1 площею 0,0563 га, кадастровий номер :39:002:0004, укладений 22.07.2022, скасувавши державну реєстрацію права оренди земельної ділянки: дата державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 29.07.2022, номер запису про інше речове право 47483998.

4. Товариству з обмеженою відповідальністю НОВА 2022 (м. Чернівці, вул. Миколи Синельникова, 10, код 44764464) звільнити земельну ділянку на вул. лейтенанта Олександра Маланчука, 55 м. Чернівці площею 0,0563 га кадастровий номер :39:002:0004.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Нова 2022 вул. Миколи Синельникова, 10, код 44764464) на користь ОСОБА_1 заборгованість (і.н. ) 1232,72 грн заборгованості та 12168 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повне судове рішення складено 17.03.2025.

Суддя О.В. Гончарук