ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"11" березня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1122/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г., при секретарі судового засідання Шилан І.С., розглянувши заяву відповідача про розстрочення виконання рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОПТТЕХТОРГ" до Акціонергого товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Філії "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягненння 975 600,0 грн

у судове засідання з`явились представники:

- позивача - Кобеляцький Д.М. (в режимі ВКЗ);

- відповідача - Костючик К.О. (в режимі ВКЗ);

ВСТАНОВИВ:

04.02.2025, рішенням Господарського суду Рівненської області було задоволено позов ТОВ "ОПТТЕХТОРГ" до АТ "НАК "Енергоатом" в особі Філії "ВП "Рівненська АЕС" і стягнуто з відповідача на користь позивача 975 600,00 грн - боргу, а також 5 853,60 грн 50% судового збору.

17.02.2025 від відповідача надійшла заява про розстрочення виконання прийнятого рішення, в якій товариство просить розстрочити стягнення боргу щомісячними рівномірними частинами протягом 6-ти місяців з дати набрання рішенням законної сили.

Ухвалою від 18.02.2025 заяву про розстрочення рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 11.03.2025.

У запереченнях від 19.02.2025 ТОВ "ОПТТЕХТОРГ" просить у задоволенні pfzdb відмовити.

Ухвалою від 10.03.2025 представникам сторін надано можливість бути присутніми у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 11.03.2024 представники сторін підтримали доводи і вимоги, викладені у заяві і запереченнях.

Розглянувши подану АТ "НАК "Енергоатом", від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" заяву про розстрочення виконання судового рішення, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.1 ст. 327 ГПК України).

За приписами ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до змісту рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п.43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Аналогічна правова позиція була висловлена Конституційним Судом України у рішеннях від 13.12.2012 у справі № 18-рп/2012, від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 та від 30.06.2009 у справі №6-рп/2009.

Водночас за ч.ч. 1, 3 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, враховуються, зокрема, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до положень ст. 331 ГПК України задоволення заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (тяжке захворювання фізичної особи або членів її сім`ї, її матеріальний стан, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вищенаведеними нормами встановлено, що розстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке рішення не може вважатися законним та справедливим.

Як було зазначено, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відтак, саме на заявника в контексті приписів ст.ст. 74, 76-79 ГПК України покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав, тоді як стягувач, у разі наявності заперечень, має навести докази, що спростовують обставини, на які посилається заявник.

На обґрунтування заяви про відстрочення виконання рішення суду відповідач вказав, що опинився в складному фінансовому становищі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та введення воєнного стану з 24.02.2022. При цьому, дохід відповідача більше ніж на 99% складається з виручки від реалізації електричної енергії, що виробляється відокремленими підрозділами відповідача - атомними електростанціями. Водночас, наразі відповідачем втрачено значну частину виробничих потужностей, що вплинуло на фінансовий стан відповідача.

Крім того, АТ "НАЕК "Енергоатом" внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83). До того ж компанія відіграє надзвичайно важливу роль у забезпеченні енергетичної безпеки держави. Генерація та використання атомної енергії дозволяє зменшити залежність країни від імпортованих джерел енергії, таких як нафта чи природний газ.

Разом із цим, суд зазначає, що не є безумовною підставою для надання відстрочки у виконанні судового рішення введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, оскільки АТ "НАК "Енергоатом" не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між введенням в Україні воєнного стану та неможливістю своєчасного виконання своїх договірних зобов`язань конкретно за договором, заборгованість по якому була предметом розгляду спору.

В той же час воєнний стан та військова агресія Російської Федерації проти України має негативний влив не лише на діяльність відповідача, а й на діяльність позивача, який також є суб`єктом підприємництва.

Так, згідно пояснень останнього, відповідач визнав наявність простроченої заборгованості за поставлену продукцію, що підтверджується матеріалами справи №918/1122/24.

При розгляді заяв про розстрочення виконання рішення суду, судам необхідно звертати особливу увагу на поведінку боржника та його дії щодо добросовісного виконання свого грошового зобов`язання.

Зменшення штрафних санкцій допустимо, коли порушення з боку боржника має винятковий характер. Суди повинні враховувати й поведінку боржника, який поступово, періодично, у міру надходження грошових коштів, сплачував певні суми грошових коштів з метою погашення боргу (Постанова Верховного Суду від 26 вересня 2019 р. по справі № 922/3613/18).

Якщо боржник навіть частково не виконує своє зобов`язання, то судам слід відхилити його клопотання про зменшення неустойки/розстрочення виконання рішення (постанова Верховного Суду від 18 лютого 2020 по справі №905/866/19).

Додатково просить звернути увагу, що в Господарському суді Рівненської обласні на розгляді перебувало/перебуває близько 6 справ про стягнення з відповідача суми заборгованості за поставлену продукції через не оплату відповідачем рахунків ТОВ "ОПТТЕХТОРГ" майже на 3,5 млн. грн.

Навіть після винесення Господарським судом Рівненської області рішення по справам, які перебували на розгляді суду, включаючи справу №918/1122/24, кошти відповідачем не перераховуються, а лише здійснюються спроби розстрочити виконання рішень.

Таким чином, станом на сьогоднішній день відсутні підстави та предмет для розстрочення суми боргу за рішенням суду від 04.02.2025 року по справі №918/1122/24.

Згідно пояснень позивача, така поведінка боржника спрямована лише на затягування часу зі сплати заборгованості, що грубо порушує законні майнові інтереси позивача, який протиправно позбавлений того, на що розраховував, належно виконуючи зі свого боку всі істотні умови договору.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач просив суд розстрочити виконання рішення у справі на 6 місяці з моменту набрання рішенням законної сили, проте останнім не обґрунтовано та не надано жодних доказів, що обставини, які стали причиною звернення до суду з відповідною заявою - зміняться, а також, що в цей строк рішення суду буде виконано.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України" зазначив, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу.

Таким чином, постановлення на користь позивача в даній справі судового рішення про стягнення з відповідача грошових коштів у незалежності від правової природи цих коштів, становить "майно" позивача, на отримання якого позивач має легітимні сподівання.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже, сама можливість надання відстрочки/розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

Отже, наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які давали би підстави для розстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

В силу приписів ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Подані докази мають бути належними, допустимими, достовірними, вірогідними (ст. ст. 76-79 ГПК України).

З огляду на наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановлені судом обставини та з урахуванням принципів розумності та справедливості, балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку невиконання рішення суду, а також те, що рішення суду є обов`язковим до виконання, суд в даному випадку не вбачає правових підстав для розстрочення його виконання та приходить до висновку, що в задоволенні заяви АТ "НАК "Енергоатом", від імені якого діє Філія "ВП "Рівненська АЕС" слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 331 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє Філія "Відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" про розстрочення виконання судового рішення у справі №918/1122/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ч.1 ст. 235 ГПК України, негайно після її оголошення та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Ю.Г. РОМАНЮК