РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/999/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Грнчук О.К., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Житомирський

бронетанковий завод

, вул. Дружби народів, 1, с-ще Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Нейморовця Юрія Олеговича

ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 476 946,00 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Жарський В.В.

від відповідача: Нейморовець Ю.О., Потапова С.М.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Житомирський бронетанковий завод» подано позов до Фізичної особи-підприємця Нейморовця Юрія Олеговича про стягнення 476 946,00 грн штрафних санкцій.

Дії суду щодо розгляду справи.

Ухвалою суду від 25.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 20.11.2024, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті.

Учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги на території України, у тому числі в м. Чернігові, підготовче засідання 20.11.2024 не відбулося.

Ухвалою від 20.11.2024 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання на 18.12.2024.

18.12.2024 суд постановив протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 10.01.2025.

27.12.2024 відповідачем через підсистему Електронний суд подано відзив на позовну заяву разом із заявою про поновлення строку на подання відзиву.

Заява про поновлення строку на подання відзиву обґрунтована тим, що відповідач звернувся до адвоката за наданням правової допомоги лише 24.12.2024, для підготовки відзиву на позовну заяву знадобився час.

Відповідно до частини восьмої статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить Відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Так, прямо з норми частини восьмої статті 165 ГПК України вбачається, що для подачі відзиву строк встановлює суд в межах граничного строку - 15 днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відповідно до ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов`язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Таким чином право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого господарського суду про відкриття провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Чернігівської області від 25.10.2024 про відкриття провадження у справі №927/999/24, направлена на адресу відповідача (вул. Мартина Небаби, 102, кв.50, м. Чернігів, 14005) повернута відділенням зв`язку з відміткою: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно з п.п.3, 4, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене, днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі №927/999/24 є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки відсутність особи за адресою місцезнаходження, тобто 30.10.2024.

Ухвалою суду від 25.10.2024, зокрема, встановлено відповідачу строк, а саме протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для надання суду відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтується його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, з одночасним надісланням позивачам копій відзиву та доданих до нього документів та наданням суду доказів такого направлення.

Відтак, з огляду на наведені норми, відповідач мав право подати відзив на позовну заяву у строк до 14.11.2024 (включно).

Натомість, відзив на позов сформовано відповідачем у підсистемі Електронний суд лише 27.12.2024, тобто з пропуском встановленого судом строку.

Відповідно до статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша).

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (частина третя).

За змістом наведеної статті 119 ГПК України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови звернення учасника із заявою про поновлення такого строку, в якій він має навести причини пропуску строку, а суд оцінити наведені заявником при чини на предмет їх поважності.

Враховуючи те, що відзив на позов подано відповідачем не у встановлений судом строк, заява про поновлення пропущеного процесуального строку для подання такої заяви по суті не містить обґрунтованих пояснень щодо поважності причин несвоєчасного його подання, суд відмовив відповідачу у задоволенні заяви про поновлення строку на подання відзиву, не прийняв поданий відповідачем відзив на позовну заяву, а спір вирішується без його урахування.

Крім того, 27.12.2024 відповідачем подано клопотанням про зменшення розміру штрафних санкцій. Клопотання прийнято судом до розгляду.

10.01.2025 суд задовольнив усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи та постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 30.01.2025.

14.01.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, які долучено судом до матеріалів справи.

24.01.2025 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, які долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 29.01.2025 повідомлено учасників справи про те, що у зв`язку з терміновою відпусткою судді Моцьора В.В. у період з 30.01.2025 по 31.01.2025 судове засідання 30.01.2025 не відбудеться, розгляд справи відкладено на 12.02.2025.

12.02.2025 суд постановив протокольно ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 03.03.2025.

03.03.2025 суд задовольнив усне клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та постановив протокольно ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 06.03.2025.

06.03.2025 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов п.6.1. Договору №37 від 16.01.2024 в частині своєчасної та повної поставки обумовленої в договорі продукції (компресор з помпою 765-78-сб281, паливний насос 765-08-сб488, насос ТДА 765-38-сб181), у зв`язку з чим позивачем нараховано відповідачу та пред`явлено до стягнення 476 946,00 грн штрафних санкцій, з яких: 78 246,00 грн пені за період з 06.02.2024 по 06.08.2024, 56 700,00 грн 7% штрафу згідно зі ст.231 ГК України, 266 400,00 грн 20% штрафу згідно з п.7.3. Договору та 75 600,00 грн 35% штрафу згідно з п.7.3. Договору.

Відповідач пояснює невиконання своїх зобов`язань з поставки паливних насосів тим, що після декількох поставок паливні насоси постійно визнавались позивачем неякісними та були повернуті відповідачу. Відповідач не погоджується з розрахунком штрафних санкцій, оскільки вони розраховані всупереч п.3.1. Договору, згідно з яким датою виконання зобов`язань щодо строків поставки продукції є дата підписання сторонами акту приймання-передачі продукції, а не дата підписання видаткової накладної. За розрахунком відповідача загальна сума штрафних санкцій становить 398 528,00 грн. Відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій на 90%, а саме до 39 853,80 грн, зазначаючи при цьому, що ним вживалися всі можливі заходи до належного виконання зобов`язання щодо поставки продукції, ремонт неякісної продукції відбувався за його кошт і позивач не зазнав значних збитків у зв`язку з таким порушенням.

Позивач вважає, що правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за укладеним Договором відсутні. Відповідач уклавши спірний договір повинен був планувати свої виробничі можливості з урахуванням можливих змін та ускладнень, усвідомлюючи, що неналежне виконання договірних зобов`язань в частині вимог до якості та своєчасності поставки продукції, яка використовується на виконання державних контрактів, укладених позивачем із Міністерством оборони України, у період воєнного стану, негативно впливає на обороноздатність держави, що може спричинити тяжкі наслідки для життя та здоров`я людей, у разі несвоєчасного або неякісного забезпечення Збройних Сил України військовою технікою.

Відповідач не звертався до Торгово-промислової палати України або іншого уповноваженого державного органу для засвідчення виникнення форс-мажорних обставин які б підтверджували неможливість виконання останнім зобов`язань за спірним Договором.

Обставини справи встановлені судом.

16.01.2024 між Державним підприємством «Житомирський бронетанковий завод», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський бронетанковий завод» (далі - Покупець) та Фізичною особою підприємцем Нейморовець Юрієм Олеговичем (далі - Постачальник) укладено Договір №37 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність, а Покупець - прийняти й оплатити Продукцію, вказану у Специфікаціях (далі - Продукція), на умовах та в строки, передбачені Договором.?

Згідно п. 1.2 Договору Постачальник гарантує, що стосовно Продукції відсутні права третіх осіб, пов`язаних з її наймом, знаходженням у власності, заставі, користуванні, а також з інтелектуальною власністю, тощо. Інші вимоги до продукції визначаються у Специфікації.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що Продукція, яка поставляється за Договором використовується Покупцем на виконання Договорів, Державних контрактів, укладених з Міністерством оборони України та іншими Державними замовниками у сфері оборони для проведення відповідного ремонту військової техніки.

Згідно п. 2.2 Договору, якість, комплектація, пакування й маркування продукції повинні відповідати нормам, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ, технічною документацією) для даного виду Продукції. Постачальник гарантує, що Продукція яка є предметом поставки за Договором, придатна для використання за призначенням та повністю відповідає умовам Договору, щодо якості та номенклатурі.

Якість продукції, що є предметом Договору, перевіряється відділом технічного контролю Покупця, результати перевірки оформлюються Актом вхідного контролю на кожну партію Продукції, згідно п. 2.4. Договору.

Відповідно до п. 2.5. Договору у разі виявлення недоліків під час приймання Продукції по якості, номенклатурі, комплектності, умовам Договору Постачальник повинен провести заміну продукції, що не відповідає умовам договору упродовж 15 календарних днів з дня отримання Акту вхідного контролю. Доказом отримання Постачальником Акту вхідного контролю є направлення його на електронну адресу Постачальника.

Положеннями п. 3.1 Договору передбачено, що поставка Продукції здійснюється силами та за рахунок Постачальника, можливо через Перевізника на склад в місці знаходження Покупця (або на інших умовах, обговорених Сторонами), в строки/терміни встановлені Сторонами у відповідній Специфікації. Датою виконання Постачальником зобов`язань, щодо строків поставки Продукції, є дата підписання Сторонами Акту приймання-передачі на Продукцію, що визнана придатною для подальшого використання за призначенням на підставі Акту вхідного контролю.

Відповідно до п. 3.3 Договору передача Продукції від Постачальника Покупцю здійснюється з оформленням Акту приймання-передачі в двох примірниках (Додаток №3 до Договору). На підставі Акту вхідного контролю партія Продукції, що відповідає заявленій якості, зазначається в Акті приймання-передачі, як така, що прийнята Покупцем. Продукція, що за результатами вхідного контролю визнана такою, що не відповідає умовам Договору в частині якості, зазначається в Акті приймання-передачі окремо та вважається не поставленою.

Заміна неякісної продукції проводиться постачальником в порядку передбаченому п. 2.5 Договору.

Постачальник зобов`язаний поставити Продукцію, яка є предметом Договору, в строки та на умовах визначених Договором, а також інших документів, які є його невід`ємною частиною (п.6.1. Договору).

Передача Продукції неналежної якості, не у встановленій кількості спричиняє правові наслідки, передбачені Договором (п.6.2. Договором).

Згідно з п. 7.1.,7.3. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно положень Договору та законодавства України.

У разі поставки Продукції неналежної якості та/або номенклатури, Постачальник сплачує Покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості Продукції неналежної якості. Доказом підтвердженням поставленої Продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості та номенклатури , є Акт вхідного контролю Покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості (рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації Продукції). У разі, якщо продукція, що виявилась неякісною за результатами Акту вхідного контролю, перевірялась на предмет відповідності із застосуванням стендових випробувань, Постачальник сплачує штраф у розмірі 35% від вартості Продукції неналежної якості із застосуванням стендових випробувань.

Даний Договір набуває чинності з момент у його підписання Сторонами і діє до 31.12.2024. закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення зобов`язань (у тому числі гарантійних) , які виникли під час дії Договору (п. 11.5 Договору).

Сторонами також підписано додатки до Договору, зокрема Специфікацію №1 від 16.01.2024.

Відповідно до положень Специфікації №1 від 16.01.2024, яка є невід`ємною частиною Договору, на поставку узгодженої Сторонами продукції, Постачальник зобов`язався поставити наступну продукцію:

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 9 шт.

2) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 10 шт.

3) Насос ТДА 765-38-сб181 у кількості 1 шт.

Пунктом 4 Специфікації №1 від 16.01.2024 визначено термін поставки продукції - упродовж 15 робочих днів з моменту підписання специфікації.?

Відповідно до Акту вхідного контролю №259 від 25.01.2024 по Акту приймання-передачі продукції №1 від 24.01.2024 відповідачем була поставлена наступна продукція, яка визнана придатною для використання (видаткова накладна №1 від 25.01.2024):

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.

2) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 1 шт.

3) Насос ТДА 765-38-сб181 у кількості 1 шт.

За результатами вхідного контролю якості, решта продукції була визнана неякісною (непридатною для використання), а саме:

1) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 9 шт.

Актом №259 від 05.02.2024 позивачем повернуто відповідачу Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 9 шт.

Відповідно до Акту вхідного контролю №545 від 19.02.2024 по Акту приймання-передачі продукції №2 від 15.02.2024 була поставлена наступна продукція, яка визнана придатною для використання (видаткова накладна №2 від 19.02.2024):

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.

За результатами вхідного контролю якості, решта продукції була визнана неякісною (непридатною для використання), а саме:

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 3 шт.

Недоліки виявлені відповідно до Акту вхідного контролю №545 від 19.02.2024 під час приймання Компресора з помпою 765-78-сб281 у кількості 3 шт. були усунені наступним чином.

Згідно Додатку №1 від 04.03.2024 до Акту вхідного контролю №545 від 19.02.2024 після проведеного покупцем ремонту Компресора з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт. останні були визнані придатними для подальшого використання за призначенням (видаткова накладна №3 від 04.03.2024).

Згідно Додатку №2 від 22.03.2024 до Акту вхідного контролю №545 від 19.02.2024 по Акту приймання-передачі продукції №35/1 від 15.03.2024 був поставлений Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт., визнаний придатним для використання за призначенням (видаткова накладна №6 від 22.03.2024).

Відповідно до Акту вхідного контролю №699 від 04.03.2024 по Акту приймання-передачі продукції №3 від 27.02.2024 була поставлена наступна продукція, яка визнана неякісною (непридатною для використання):

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.

Недоліки виявлені відповідно до Акту вхідного контролю №699 від 04.03.2024 під час приймання Компресора з помпою 765-78-сб281 у кількості 3 шт. були усунені наступним чином.

Згідно Додатку №1 від 26.03.2024 до Акту вхідного контролю №699 від 04.03.2024 після проведеного покупцем ремонту Компресора з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт., останній був визнаний придатним для подальшого використання за призначенням (видаткова накладна №4 від 29.03.2024).

Згідно Додатку №2 від 03.04.2024 до Акту вхідного контролю №699 від 04.03.2024 після проведеного покупцем ремонту Компресора з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт., останній був визнаний придатним для подальшого використання за призначенням (видаткова накладна №7 від 03.04.2024).

Відповідно до Акту вхідного контролю №700 від 18.03.2024 по Акту приймання-передачі продукції №4 від 28.01.2024 була поставлена наступна продукція, яка визнана неякісною (непридатною для використання):

1) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 9 шт.

Відповідно до Акту вхідного контролю №1841 від 31.05.2024 по Акту приймання-передачі продукції №20/5 від 20.05.2024 була поставлена наступна продукція, яка визнана неякісною (непридатною для використання):

1) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 8 шт.

Таким чином, за доводами позивача, в порушення положень п. 6.1 Договору, п. 4 Специфікації №1, зобов`язання з поставки Паливного насосу 765-08-сб488 у кількості 9 шт. не виконано, іншу частину продукції поставлено несвоєчасно.

30.07.2024 позивачем направлено відповідачу Вимогу вих.№02/8021 від 30.07.2024 про сплату штрафних санкцій на поточний рахунок позивача, у строк 7 днів з моменту отримання Вимоги.

Відповідач у листі від 15.08.2024 №15/8 зазначив про свою незгоду із направленою вимогою, просив її відкликати для подальшої співпраці і продовження постачання ТМУ згідно договорів.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині своєчасної та повної поставки обумовленої в Договорі продукції стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів.

Згідно з ч. 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту укладеного між сторонами договору № 37 від 16.01.2024 вбачається, що цей договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до умов Договору №37 від 16.01.2024 та Специфікації №1 від 16.01.2024, яка є невід`ємною частиною Договору, на поставку узгодженої Сторонами продукції, відповідач зобов`язався поставити наступну продукцію:

1) Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 9 шт.

2) Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 10 шт.

3) Насос ТДА 765-38-сб181 у кількості 1 шт.

Пунктом 4 Специфікації №1 від 16.01.2024 визначено термін поставки продукції - упродовж 15 робочих днів з моменту підписання специфікації, тобто до 06.02.2024, включно.?

У пункті 3.1. Договору №37 від 16.01.2024 сторони визначили, що датою виконання Постачальником зобов`язань, щодо строків поставки Продукції, є дата підписання сторонами Акту приймання-передачі на Продукцію, що визнана придатною для подальшого використання за призначенням на підставі Акту вхідного контролю.

На виконання умов Договору №37 від 16.01.2024 та Специфікації №1 від 16.01.2024 відповідачем поставлено, а позивачем прийнято продукція, яка визнана придатною для використання:

- 24.01.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.; Паливний насос 765-08-сб488 у кількості 1 шт.; Насос ТДА 765-38-сб181 у кількості 1 шт.;

-15.02.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.;

- 04.03.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 2 шт.

- 22.03.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт.,

- 26.03.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт.,

- 03.04.2024 - Компресор з помпою 765-78-сб281 у кількості 1 шт..

Паливні насоси 765-08-сб488 у кількості 9 шт., що постачалися відповідачем декілька разів, визнані неякісними (непридатними для використання) та не прийняті відповідачем.

Отже, як свідчать матеріали справи, відповідач свої зобов`язання за Договором №37 від 16.01.2024 належним чином не виконав, обумовлену в Специфікації №1 від 16.01.2024 продукцію своєчасно (до 06.02.2024 включно) та в повному обсязі не поставив.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Щодо стягнення з відповідача 78 246,00 грн пені за період з 06.02.2024 по 06.08.2024.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, зокрема, виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи, що ТОВ "ЖБТЗ" відноситься до суб`єктів господарювання державного сектора економіки та внесено до Реєстру (перелік) суб`єктів господарювання державного сектору економіки (державних підприємств, їх об`єднань, дочірніх підприємств та господарських товариств, державна частка у статутному капіталі яких перевищує 50 відсотків), що підтверджується інформацією на офіційному сайті Фонду державного майна України, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача за порушення строків виконання зобов`язання щодо поставки продукції пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

У той же час, перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що при розрахунку пені позивачем невірно визначено початок періоду прострочення виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання щодо поставки продукції, а саме з 06.02.2024, замість 07.02.2024.

За перерахунком суду, виходячи з установленого судом періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язань з поставки продукції, сума пені становить 76 140,00 грн.

Щодо стягнення з відповідача 56 700,00 грн 7% штрафу згідно зі ст.231 ГК України, 266 400,00 грн 20% штрафу згідно з п.7.3. Договору та 75 600,00 грн 35% штрафу згідно з п.7.3. Договору.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

У інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі 910/12876/19, у постановах Верховного Суду від 9 лютого 2018 року у справі № 911/2813/17, від 22 березня 2018 року у справі № 911/1351/17, від 17 травня 2018 року у справі № 910/6046/16, від 25 травня 2018 року у справі № 922/1720/17, від 9 липня 2018 року у справі № 903/647/17 та від 8 серпня 2018 року у справі № 908/1843/17.

Як вже зазначалося вище, ч. 2 ст. 231 ГК України передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Також у п.7.3 Договору №37 від 16.01.2024 сторони домовилися про те, що у разі поставки Продукції неналежної якості та/або номенклатури, Постачальник сплачує Покупцеві штраф в розмірі 20% від вартості Продукції неналежної якості. Доказом підтвердженням поставленої Продукції, яка не відповідає умовам Договору в частині якості та номенклатури , є Акт вхідного контролю Покупця, що складається за результатами прийняття продукції по якості (рекламаційний акт, що складається під час гарантійного строку використання, експлуатації Продукції).

У разі, якщо продукція, що виявилась неякісною за результатами Акту вхідного контролю, перевірялась на предмет відповідності із застосуванням стендових випробувань, Постачальник сплачує штраф у розмірі 35% від вартості Продукції неналежної якості із застосуванням стендових випробувань.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем правомірно заявлено до одночасного стягнення з відповідача суму пені та суми штрафів.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 7% штрафу згідно зі ст.231 ГК України, 20% штрафу згідно з п.7.3. Договору та 35% штрафу згідно з п.7.3. Договору, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо поставки продукції більше ніж на 30 календарних днів, а також поставка відповідачем продукції неналежної якості, суд доходить висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 56 700,00 грн 7% штрафу згідно зі ст.231 ГК України, 266 400,00 грн 20% штрафу згідно з п.7.3. Договору та 75 600,00 грн 35% штрафу згідно з п.7.3. Договору.

Щодо зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто, цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Аналогічна правова позиція щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладена у постановах Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №916/2268/18, від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 18.02.2020 у справі №920/694/19, від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

При цьому, чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20.

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок про те, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань; при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.05.2020 у справі №918/289/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (пункт 8.28).

Отже, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

З огляду на всі фактичні обставини справи, встановлені судом, приймаючи до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання та виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд дійшов висновків про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру нарахованих штрафу та пені на 60 % відсотків і таке зменшення є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Висновки суду.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

Отже, беручи до уваги вищенаведені обставини справи та положення чинного законодавства у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення з відповідача 190 778,40 грн штрафних санкцій. В решті позовних вимог слід відмовити.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарський процесуальний кодекс України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу ретельно досліджені судом, проте є такими, що не спростовують наведених висновків суду.

Щодо судових витрат.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання, зокрема, про розподіл між сторонами судових витрат.

Частиною 9 статті 129 ГПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, з останнього підлягає стягненню на користь позивача 7154,19 грн судового збору.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нейморовця Юрія Олеговича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Житомирський бронетанковий завод (, вул. Дружби народів, 1, с-ще Новогуйвинське, Житомирський район, Житомирська область, 12441) 190 778,40 грн штрафних санкцій та 7154,19 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строки визначені ст.256 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст рішення складено 13.03.2025.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор