СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Харків Справа № 917/753/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.

за участю представників сторін:

від позивача (апелянта): Піун С.П., довіреність №19/12-2024/10 від 19.12.2024;

від відповідача: Савченко Б.А., довіреність №1647/1186/06 від 26.07.2024;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх. № 30 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 (повний текст складено 16.12.2024) у справі № 917/753/24 (суддя Тимощенко О.М.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз", м. Гадяч Полтавської області,

про стягнення 45875993,69грн,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (далі ТОВ "ГК "Нафтогаз України") звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Гадячгаз" (далі ПрАТ "Гадячгаз") про стягнення заборгованості за типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" у розмірі 45875993,69грн, з яких: 29985431,44грн - основний борг, 9869570,32грн - інфляційні нарахування, 1899587,87грн - 3% річних, 4121404,06грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині повної та своєчасної оплати за отриманий у листопаді та грудні 2021 року природний газ.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Гадячгаз" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз України" 29985431,44грн основного боргу, 2060702,03грн пені, 1899587,87грн 3% річних, 9869570,32грн інфляційних втрат та 550511,92грн витрат по сплаті судового збору.

В задоволені позовних вимог в іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 29985431,44грн не погашена та підтверджується матеріалами справи, тоді як документів, які могли б підтвердити обставини укладення договору проведення взаєморозрахунків, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд відхилив твердження відповідача про врегулювання заборгованості на підставі Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Надаючи оцінку позовним вимогам про стягнення 4121404,06грн пені, суд першої інстанції, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру пені, користуючись правом передбаченим ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50%, з огляду на: господарську діяльність відповідача та його майновий стан; причини неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо своєчасної оплати і ступінь його вини, а також враховуючи, що підприємство відповідача є стратегічним; відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем прийнятих на себе зобов`язань.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач - ТОВ "ГК "Нафтогаз України" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 2060702,03грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на наступне:

- відповідно до п. 4.5. Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Отже, відповідач був обізнаний з тим, що за неналежне виконання умов договору на нього буде покладено відповідальність передбачена п. 4.5. договору;

- боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема кінцевих споживачів, відсутності коштів на рахунках тощо;

- здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов`язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов`язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов`язань;

- судом першої інстанції було проігноровано ту обставину, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу строком на 3 роки та відповідно до розпорядження КМУ від 12.09.2023 № 793-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу на період воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування;

- несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу;

- позивач не вбачає виключних та достатніх підстав для зменшення пені, яка підлягає стягненню з відповідача, оскільки посилання на норми ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України, не є підставою для звільнення від господарсько-правової відповідальності, з огляду на те, що між сторонами у цій справі виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

За наведеного позивач вважає, що рішення суду першої інстанції, в оскарженій частині, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.01.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/753/24 на 05.03.2025 о 14:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Східного апеляційного господарського суду 28.01.2025 від ПрАТ "Гадячгаз", відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції без змін. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідач посилається на наявність у спірних правовідносинах підстав для зменшення заявленої до стягненні пені, які враховані судом першої інстанції, зокрема, важливість безперебійного здійснення господарської діяльності відповідача, який є стратегічним підприємством; скрутний фінансовий стан відповідача та відсутність доказів понесення позивачем прямих збитків, пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 та від 28.02.2025 задоволено заяву представника ПрАТ "Гадячгаз" Савченка Б.А. та представниці ТОВ "ГК "Нафтогаз України" адвоката Піун С.П. про їх участь у судових засіданнях по справі №917/753/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 05.03.2025 представниця позивача (апелянта) підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.03.2025 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (постачальник) відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р ТОВ "ГК "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу на три роки як переможця конкурсу.

Відповідач - ПрАТ "Гадячгаз" (споживач з ЕІС-кодом 56X01U) був закріплений в інформаційній платформі за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В), у т.ч. у період з 01.11.2021 по 30.12.2021.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником, оператором ГТС об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 по 30.12.2021, автоматично включено до портфеля постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", і відповідно спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2501, відповідно до умов якого:

- цей Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" (далі - постачальник) (п. 1.1.);

- умови цього договору розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання), та є однаковими для всіх споживачів України (п. 1.2.);

- цей договір є договором приєднання. При укладенні цього договору зі споживачем ураховуються вимоги ст.ст. 205, 633, 634, 641, 642 ЦК України та укладення відбувається шляхом публічної оферти постачальника та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника. Цей договір вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу ГТС (п. 1.3.);

- за цим договором постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором (п. 2.1.);

- обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з Оператором ГРМ договору розподілу природного газу або Оператором ГТС договору транспортування природного газу (для прямих споживачів) (п. 2.2.);

- постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (п. 3.1.);

- підстави для здійснення постачальником постачання природного газу споживачу визначені положеннями Правил постачання (п. 3.2.);

- період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору (п. 3.3.);

- постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (п. 4.1.);

- об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними Оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (п. 4.2.);

- постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3.);

- споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до п. 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу (п. 4.4.);

- у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 4.5.);

- споживач має право: отримувати природний газ на умовах, зазначених у цьому договорі; безоплатно отримувати всю інформацію стосовно прав та обов`язків його та постачальника та інформацію про ціну природного газу, порядок оплати за спожитий газ, а також іншу інформацію, що має надаватись постачальником відповідно до чинного законодавства та цього договору; безоплатно отримувати інформацію про обсяги та інші показання власного споживання природного газу; вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати проведення звірки розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та законодавством порядку; вільно обирати іншого постачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку; оскаржувати будь-які несанкціоновані, неправомірні чи інші дії постачальника, що порушують права споживача, та брати участь у розгляді цих скарг на умовах, визначених чинними нормативно-правовими актами та цим договором (пп. 1 - 3, 6, 8 - 9 п. 5.1.);

- споживач зобов`язується: забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору; не допускати несанкціонованого відбору природного газу; протягом 5 робочих днів повідомляти постачальника про всі зміни персоніфікованих даних (пп. 1, 3, 4 п. 5.2.);

- постачальник має право: отримувати від споживача плату за поставлений природний газ; ініціювати припинення постачання природного газу споживачу у порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством; мати інші права, передбачені чинними нормативно-правовими актами і цим договором (пп. 1, 3, 7 п. 6.1.);

- постачальник зобов`язується: забезпечити безперервне постачання природного газу в порядку та на умовах, передбачених цим договором; обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природній газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених правилами постачання та цим договором; протягом десяти робочих днів після початку постачання поінформувати споживача про здійснення постачання природного газу постачальником (із зазначенням дня початку постачання та діючої ціни на момент початку постачання) шляхом направлення письмового повідомлення на поштову адресу споживача (пп. 1, 3, 4 п. 6.2.);

- постачальник має право звернутися до Оператора ГРМ/Оператора ГТС з дорученням про відключення споживача від газорозподільної системи/газотранспортної системи (щодо прямих споживачів) виключно у випадку порушення споживачем строків оплати за цим договором (п. 7.1.);

- за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством (п. 8.1.);

- договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором (п. 11.1);

- протягом строку дії договору споживач має право укласти договір постачання природного газу з іншим постачальником. У такому випадку цей договір достроково припиняється по завершенню газової доби, що передує газовій добі початку постачання новим постачальником (згідно з даними інформаційної платформи Оператора ГТС). Якщо споживач бажає в інших випадках відмовитися від договору, він має право розірвати його без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику шляхом надання йому одностороннього повідомлення щонайменше за три дні до дати розірвання (п. 11.3.);

- усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача. У разі отримання постачальником від споживача заяви про бажання використовувати у взаємовідносинах електронний документообіг, усі документи і повідомлення за цим договором також можуть бути складені відповідно до законодавства про електронний документообіг та використання електронних документів. У такому разі такі документи і повідомлення мають юридичну силу оригіналу документа (п. 11.5).

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що обсяг природного газу, використаний відповідачем (ЕІС-код 56X01U) у вказаний період та внесений в алокацію позивача як постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) становить:

- з 01.11.2021 по 30.11.2021 в обсязі 300,00000 тис. м3;

- з 01.12.2021 по 30.12.2021 в обсязі 323,10284 тис. м3.

Листом Оператора ГТС від 25.11.2022 № ТОВВИХ-22-12812 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01U підтверджується факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника "останньої надії" (а.с. 31-35, т. 1).

Факт поставки позивачем відповідачу вказаних вище об`ємів природного газу на загальну суму 29985431,44грн підтверджується актом приймання-передачі №32048 від 31.12.2021, актом приймання-передачі №23283 від 30.11.2021 та коригуючим актом №28988 від 23.12.2021 до акту № 23283 від 30.11.2021.

Зазначені вище акти приймання-передачі природного газу підписані представниками сторні без зауважень та скріплені їх печатками.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції позивач зазначає, що з урахуванням п. 4.4 розділу IV Типового договору відповідач мав сплатити вартість поставленого природного газу за листопад 2021 до 31.12.2021, за грудень 2021 до 31.01.2022. Однак виставлені позивачем рахунки на оплату природного газу №2664 від 12.01.2022, № 30342 від 10.12.2021 відповідач не оплатив, внаслідок чого за ним утворився борг перед позивачем в сумі 29985431,44грн.

Крім того, за період прострочення виконання грошового зобов`язання позивач нарахував відповідачу та заявив до стягнення 9869570,32грн інфляційних втрат, 1899587,87грн 3% річних та 4121404,06грн пені.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області 04.12.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №917/753/24, яким позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 29985431,44грн основного боргу, 2060702,03грн - пені, 1899587,87грн - 3% річних, 9869570,32грн - інфляційних втрат та 550511,92грн витрат по сплаті судового збору; в задоволені решти позовних вимог відмовлено.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що скаржник фактично оскаржує рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 в частині відмови в стягненні 2060702,03грн пені, з підстав її зменшення судом першої інстанції на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах цих вимог.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення заявленою позивачем суми неустойки, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, Господарським судом Полтавської області встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за Типовим договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", на виконання якого постачальник поставив замовнику природний газ, однак замовник належним чином не виконав свої зобов`язання з своєчасної оплати, у зв`язку із чим постачальник нарахував та заявив до стягнення, зокрема, пеню в загальній сумі 4121404,06грн.

Суд першої інстанції встановив, що розрахунок пені є законним, обґрунтованим та арифметично вірним. Проти вказаного розрахунку не заперечує ані позивач ТОВ "ГК "Нафтогаз України", ані відповідач - ПрАТ "Гадячгаз".

Щодо зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі ГК України) неустойка є штрафною санкцією, яка застосовується до учасника господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29.08.2024 у справі №910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №910/14264/23, неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та заходом відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та заходу відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Водночас застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 2 ст. 233 ГК України якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Подібні правила також містить ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), яка визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положення ч. 3 ст. 551 ЦК України надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (ч. 3 ст. 551 ЦК України), господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи в їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі №911/378/17 (911/2223/20)).

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків від порушення зобов`язання, невідповідності між розміром стягуваної неустойки (штрафу, пені) та такими наслідками, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів для виконання зобов`язання, негайного добровільного усунення нею порушення та його наслідків) тощо (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/15705/21).

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (див. рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №7-рп/2013).

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд також повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.

Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.08.2024 у справі №910/14265/23, від 29.08.2024 у справі №910/14264/23 та від 24.09.2024 у справі №915/1037/23 у подібних правовідносинах.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення пені на 99% (а.с. 173-188, т.1).

Обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач посилався на наступне:

- належність до об`єктів критичної інфраструктури, що забезпечує надання житлово-комунальних послуг з розподілу природного газу населенню, установам, організаціям та підприємствам, у період виникнення заборгованості;

- дебіторську заборгованість, яка виникла унаслідок несплати за спожиті послуги від населення та юридичних осіб, а також державне регулювання цін і тарифів на послуги;

- стягнення пені у повному розмірі погіршить фінансово-економічне становище відповідача;

- позивачем заявлено до стягнення також 3% річних та інфляційні, які у сукупності з пенею перевищують половину суми основного боргу, що призводить до невиправданого збагачення позивача;

- відсутністю будь-яких збитків у позивача внаслідок невиконання зобов`язань відповідачем за договором.

Надаючи оцінку наведеному обґрунтуванню, колегія суддів апеляційного господарського суду приймає до уваги, що в силу положень ст. 3 ЦК України застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (ч. 3 ст. 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання.

У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч.3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

Категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у ст. 551 ЦК України та в ст. 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. При цьому визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

У питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом у порядку ст.ст. 86, 210, 237 ГПКУкраїни.

Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Зменшення розміру пені є не обов`язком, а правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін, оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.

Водночас, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним з завдань нарахування та стягнення неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Таким чином, з огляду на ті обставини, що: відповідач не є кінцевим отримувачем природного газу; ПрАТ "Гадячгаз" є оператором газорозподільної системи суб`єктом природної монополії та здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу; відповідач є єдиним підприємством, що забезпечує надання житлово-комунальної послуги з розподілу природного газу населенню, установам, організаціям та підприємствам на території здійснення ліцензійної діяльності; також відповідач є підприємством критичної інфраструктури у відповідності до Закону України від 16.11.2021 №1882-ІХ "Про критичну інфраструктуру", що також підтверджується листом Міністерства енергетики №26/1.7-10.2-13011 від 08.09.2022, та здійснює управління об`єктом критичної інфраструктури і відповідає за його поточне функціонування (згідно ч. 1 ст. 4 Закону №1882-ІХ захист критичної інфраструктури є складовою частиною забезпечення національної безпеки України); скрутний фінансовий стан відповідача, що підтверджується наданими до матеріалів справи балансами (звітами про фінансовий стан підприємства) за 2021 2024 роки; поведінку відповідача та негативні наслідки стягнення неустойки з відповідача, які можуть настати для нього та третіх осіб, зокрема, населення Гадяцької територіальної громади та трудового колективу відповідача, апеляційний господарський суд вважає вірним висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50% та, відповідно, стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 2060702,03грн.

За оцінкою апеляційного суду, таке зменшення пені цілком відповідає засадам цивільного законодавства, завданню та засадам господарського судочинства, а також буде оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, відповідно до якої зменшення розміру пені на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Також за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.07.2021 у справі №916/878/20, зменшення пені у іншому розмірі не може бути підставою для скасування рішення суду у зв`язку з недотриманням якогось конкретного розміру, оскільки питання про зменшення розміру пені віднесено на розсуд суду у кожній конкретній справі, і його вирішення залежить від обставин кожної справи, наданих сторонами доказів і наведених аргументів тощо.

Апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що зменшення розміру пені (у даному випадку на 50%) не є тотожним звільненню відповідача від відповідальності за допущене порушення зобов`язання, поза як боржник несе перед кредитором відповідальність за таке порушення, однак у зменшеному розмірі.

Крім того, судова колегія зазначає, що за оскаржуваним рішенням суду першої інстанції підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача в повному обсязі суми основного боргу, 3% річних, а втрати позивача від знецінення національної валюти компенсовані внаслідок стягнення із відповідача інфляційних втрат також у повному обсязі.

Доводи скаржника про те, що зменшення розміру штрафних санкцій до таких розмірів нівелюватиме саме значення штрафних санкцій, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки стягнення судом першої інстанції 3% річних, інфляційних втрат та частини заявленої до стягнення суми пені забезпечує інтереси позивача у зв`язку з вчиненим порушенням іншою стороною договору.

До того ж, з огляду на те, що стягнення максимально можливих розмірів штрафних санкцій не сприяє покращенню фінансового стану відповідача, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем значних збитків зумовлених неналежним виконанням товариством своїх зобов`язань за договором, колегія суддів приходить до висновку про наявність виняткових обставин, з якими законодавцем пов`язується можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанцій не враховано інтереси позивача, що є обов`язковим для застосування ст. 233 ГК України, судова колегія відхиляє, оскільки, виходячи з принципу змагальності сторін у господарському процесі кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, що передбачено положеннями ст. 13 ГПК України.

Як встановлено судом, позивач не надав до суду доказів на підтвердження наявності збитків, заподіяних внаслідок невиконання відповідачем умов договору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін, беручи до уваги дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд зменшує штрафні санкції, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених до стягнення сум пені на 50% та часткового задоволення позовних вимог, оскільки зменшення розміру фінансових санкцій на 50% є оптимальним балансом інтересів сторін у даному спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для учасників цього спору.

Користуючись повноваженнями, наданими ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, суд першої інстанції обґрунтовано вважав про наявність підстав для зменшення визначеного позивачем розміру пені до 2060702,03грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині не спростовують, а тому не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "ГК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 04.12.2024 у справі №917/753/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 14.03.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов