ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/1271/24

м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Колоколова С.І.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Коломієць О.О., за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Чорноморський паливний термінал"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 19 грудня 2024 року (повний текст складено 26.12.2024)

у справі № 916/1271/24

за позовом: Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Чорноморський паливний термінал"

про стягнення 7 367 975, 58 грн., -

суддя суду першої інстанції: Сулімовська М.Б. місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 19.03.2025, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року Публічне акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (найменування якого в подальшому було змінене на Акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта") (далі також Позивач, АТ «Укртатнафта») звернулось до Господарського суду Одеської області з позовними вимогами до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) "Чорноморський паливний термінал" (далі також Відповідач, Термінал) про стягнення з останнього 7 367 975, 58 грн., з яких: 5 647 096,72 грн сума основного боргу, 908 053,15 грн сума нарахованої пені, 564 145,48 грн. нараховані інфляційні втрати, 248 680,23 грн нарахована сума 3% річних.

В обґрунтування позову АТ «Укртатнафта» послалось на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором поставки від 25.08.2021 №575/2/2118 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару - бензолу нафтового, виробництва АТ "Укртатнафта", у зв`язку з чим Позивач нарахував пеню, 3% річних та інфляційних втрат на загальну вартість неоплаченого товару.

Одночасно з поданням позову Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просив накласти арешт на майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово-кредитних установах та належать ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" в межах суми позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.03.2024 заяву АТ "Укртатнафта" про забезпечення позову у справі задоволено, накладено арешт на майно та грошові кошти, які знаходяться на рахунках, відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово-кредитних установах та належать ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" в межах суми позову.

В процесі розгляду справи Відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 275 295,97 грн., а в подальшому Термінал подав до суду заяву про зменшення заявлених позивачем сум інфляційних витрат та 3% річних, відповідно до якої Відповідач зазначив, що інфляційні втрати мали бути нараховані за період з 28.04.2023 по 20.03.2024 у сумі 170 424,19 грн., 3% річних також у зазначений період у сумі 152 138,09 грн., а розмір пені за період з 28.04.2023 по 28.10.2023 міг становити лише 311 719,74 грн., а не визначені Позивачем суми, розраховані за період з 02.10.2022 по 20.03.2024.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/1271/24 (суддя Сулімовська М.Б.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Чорноморський паливний термінал" на користь Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" 6 769 948,04 грн., з яких: 5 647 096,72 грн. основної заборгованості, 310 025,61 грн. пені, 564 145,48 грн. інфляційних втрат, 248 680,23 грн. 3% річних, 83 048,71 грн. судового збору. У задоволенні вимог в частині стягнення 598 027,54 грн. пені відмовлено. Судовий збір в сумі 5 367,00 грн. покладено на позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з доведеності Позивачем факту неналежного виконання Відповідачем прийнятих на себе зобов`язань щодо проведення повної та своєчасної оплати вартості товару, поставленого на виконання Договору поставки від 25.08.2021 №575/2/2118 у серпні 2021 року та, відповідно, правомірності заявлення вимог про стягнення з ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" основної заборгованості у розмірі 5 647 096,72 грн., компенсаційних нарахувань (інфляційних втрат та 3% річних) і штрафних санкцій (пені).

Перевіривши розрахунки 3% річних (248 680,23 грн) та інфляційних втрат (564 145,48 грн), суд зазначив, що останні є арифметично правильними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Водночас, виходячи з того, що умовами Договору сторони не передбачили можливості нарахування неустойки понад шість місяців, але, з урахуванням положеннь ст. 232 Господарського кодексу України (з урахуванням приписів п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України), суд здійснив власний розрахунок пені та дійшов висновку, що належною до стягнення сумою пені за період з 02.10.2022 по 30.06.2023 є 460 803,09 грн. Тому, визнавши, що нарахована Позивачем пеня у розмірі 447 250,06 грн. є необґрунтованою, суд вказав, що позовні вимоги у визначеній частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання Відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних, з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та те, що на відміну від вказаної справи, у даному випадку Позивач заявив до стягнення з Відповідача відсотки річних у розмірі, передбаченому законом, а саме: частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3%, що свідчить про відсутність обставин очевидної неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних. При цьому, суд звернув увагу на те, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями. Враховуючи наведене, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення розміру інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо клопотання Відповідача про зменшення розміру пені, то посилаючись на положення ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України, з урахуванням фактичних обставин справи, відсутністю підтверджених доказами збитків Позивача та засад справедливості, добросовісності і розумності, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 310 025,61 грн. (здійснивши її розрахунок за шість місяців, тобто за період з 02.10.2022 по 02.04.2023).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Чорноморський паливний термінал" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/1271/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Також, апелянт просить здійснити розподіл судових витрат за результатами розгляду скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" зазначає, що судом першої інстанції не було надано правильну правову оцінку спірним обставинам у справі, що вказує на необґрунтованість рішення суду та наявність підстав для його скасування.

Зокрема, апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції здійснив помилкову оцінку обставин отримання Терміналом рахунків на оплату товару. Так, за твердженням апелянта він не отримував рахунку-фактури у 2021, 2022 роках після поставки товару, що не спростовано Позивачем, оскільки у АТ «Укртатнафта» відсутні докази про направлення Відповідачу рахунку-фактури №90821145 від 01.10.2021 у 2022 році, а також відсутність у ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» відомостей про обставини його отримання. Водночас, враховуючи те, що умовами Договору передбачено здійснення оплати за поставлений товар банківським переказом, то даний факт передбачає обов`язок продавця повідомити відповідача про належні банківські реквізити для здійснення останнім оплати. При цьому, апелянт зауважує, що з умов Договору поставки впливає необхідність наявності у покупця відповідного рахунку. Тому, Термінал наполягає на тому, що з огляду на положення Договору поставки нафтопродуктів № 575/2/2118 від 25.08.2021, яке передбачає перерахунок оплати протягом 365 (триста шістдесяти п`яти) календарних днів від дати акту приймання-передачі товару згідно з рахунком, наданим постачальником (п. 5.1.1.), Відповідач очікував виконання з боку продавця покладеного на нього Договором обов`язку щодо надання рахунку (у тому числі, з поточними банківськими реквізитами, враховуючи, що строк для здійснення оплати є значним повний календарний рік і такі реквізити могли змінитись). Отже, відсутність такого рахунку свідчить про відсутність вини покупця у простроченні оплати, а тому підстав для застосування штрафних санкцій немає. За позицією апелянта, твердження Позивача про повторне направлення рахунку-фактури у 2023 році лише підтверджує позицію Відповідача, оскільки АТ «Укртатнафта» здійснило таке направлення саме у зв`язку зі зміною поточного рахунку Позивача, про що зазначено у листі АТ «Укртатнафта» від 04.04.2023 вих. №38/10/765. Нові реквізити було вже відображено в рахунку-фактурі №90821145 від 01.10.2021, а саме: UA0938919; водночас, у Договорі поставки нафтопродуктів №575/2/2118 від 25.08.2021 зазначені такі рахунки АТ «Укртатнафта»: Акціонерний банк «Південний» - п/р НОМЕР_1 , АТ «АКБ «КОНКОРД» - п/р НОМЕР_2 , АТ «ОТП БАНК» - п/р НОМЕР_3 , АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» - п/р НОМЕР_4 . Як наслідок, твердження суду про обізнаність Відповідача з банківськими реквізитами постачальника не відповідає дійсності.

Таким чином, апелянт наголошує на тому, що Відповідач не мав об`єктивно можливості самостійно здійснити банківський переказ на оплату товару до отримання рахунку-фактури № 90821145 від 01.10.2021, який був складений та направлений у квітні 2023 року, оскільки ризик та наслідки здійснення помилкової розрахункової операції, у разі здійснення оплати на хибний рахунок, були б покладені на ПрАТ «Чорноморський паливний термінал». Посилаючись на положення ст. 613 Цивільного кодексу України та наполягаючи на тому, що АТ «Укртатнафта» впродовж тривалого часу не було виставлено рахунків на виконання умов Договору, що унеможливлювало виконання ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» договірних зобов`язань з негайної сплати вартості товару зі свого боку, апелянт зазначає про допущення з боку АТ «Укртатнафта» прострочення кредитора, що не було враховано судом першої інстанції, проте, є підставою для звільнення Відповідача від сплати процентів за час прострочення кредитора (принаймні до квітня 2023) та на зменшення розміру збитків, враховуючи, що бездіяльність АТ «Укртатнафта» призвела до суттєвого збільшення заборгованості ПрАТ «Чорноморський паливний термінал».

Крім того, апелянт наполягає на передчасності висновку суду про визначеність остаточної ціни товару за Договором, оскільки судом першої інстанції не взято до уваги, що аналізу лише умов Договору та наявної сукупності документів в матеріалах справи не достатньо для визначення кінцевої ціни товару, а тому заявлена до стягнення сума основного боргу не може вважатись належною. Зокрема, апелянт зауважує, кінцева ціна товару визначається з урахуванням котирувань цін на нафтопродукти у відомостях інформаційного агентства "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan". Апелянт зауважує, що у даному випадку з наданих АТ «Укртатнафта» документів вбачається, що ціну поставленого товару визначено у Додатковій угоді №1 від 01.10.2021 станом на 26.09.2021, проте, без посилання та урахування поправок до раніше опублікованих котирувань відповідно до відомостей «Platts Europe & Americas Petrochemical Scan», беручи до уваги, що розрахунок здійснюється з середнього значення котирувань повного місяця вересня 2021 року, публікація яких станом на 01.10.2021 була відсутня.

Детальніше доводи ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» викладені в апеляційній скарзі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Чорноморський паливний термінал" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/1271/24 та призначено її розгляд на 26.02.2025 о 10:30 год. Позивачу встановлено строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

04.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач повністю не погоджується з доводами останньої, вважає її необґрунтованою та безпідставною, у зв`язку з чим просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення з мотивів, викладених у відповідному відзиві.

Позивач вказує, що ним надано до матеріалів справи розрахунок кінцевої ціни товару, яка була визначена станом на дату оформлення коносамента 26.09.2021, як то передбачено Додатковою угодою до Договору поставки, що свідчить про те, що сторони добровільно погодили такий порядок формування ціни. При цьому, Актом коригування ціни від 01.10.2021 до Акту приймання-передачі від 25.08.2021 ціна поставки була визначена в сумі 5 647 096,72 грн. з ПДВ. Позивачем було взято до уваги наступні періоди котирувань та середнє значення котирувань за тиждень: 03.09.2021 956,31 долар США/тонну; 10.09.2021 967,05 долар США/тонну; 17.09.2021 963,80 долар США/тонну; 24.09.2021 909,20 долар США/тонну. Середнє значення даних котирувань склало 949,09 долар США/тонна (956,31+967,05+963,80+909,20/4). За вирахуванням дисконту у розмірі 66,00 дол. США за 1 метричну тонну, кінцева ціна була визначена на рівні 883,09 долар США/тонна. Враховуючи курс долара станом 26.09.2021 (дата коносаменту) на рівні 26,5272 грн. за 1 долар, ціна за 1 тонну бензолу склала 23 425,91 грн. (26,5272*883,09), з ПДВ 28 111,09 грн. Водночас, в публікаціях «Platts Europe & Americas Petrochemical Scan» за 01.10.2021 (наявні у матеріалах справи) відсутні поправки до котирувань за 03.09.2021, 10.09.2021, 17.09.2021,24.09.2021. Тому жодних підстав для зміни кінцевої ціни не було.

Щодо відсутності у Термінала рахунку на оплату товару, то Позивач вказує, що оплата товару повинна була бути здійснена протягом 365 календарних днів від 01.10.2021 (дата акту коригування ціни, рахунку-фактури та перше число місяця, який є наступним за місяцем, в якому був вивезений товар за межі митної території України), а саме: до 01.10.2022. При цьому, посилаючись на постанову Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19, Позивач зазначає, що обов`язок Відповідача оплатити вартість поставленого йому Позивачем товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 ЦК України, частина 1 статті 265 ГК України) та не залежить від факту виставлення Позивачем рахунку на оплату Відповідачем вартості здійсненої поставки товару.

Незважаючи на те, що рахунок-фактура №908211145 від 01.10.2021 на суму 5 647 096,72 грн. був направлений на юридичну адресу ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» засобом поштового зв`язку 10.04.2023, Позивач переконаний у тому, що ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар, враховуючи те, що Термінал не був позбавлений права запросити відповідну інформацію у АТ «Укртатнафта» та врегулювати питання наявної заборгованості.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.02.2025 задоволено заяву представника АТ "Укрнафта" адвоката Коломієць Ольги Олександрівни про надання їй можливості брати участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів через систему відеоконференцзв`язку EasyCon. Вирішено здійснювати розгляд справи №916/1271/24 в режимі відеоконференції.

ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" 06.02.2025 подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі №916/1271/24 до розгляду Касаційним господарським судом справи №916/1601/24, в якій, за твердженням ПрАТ "Чорноморський паливний термінал", спірні правовідносини є аналогічними обставинам цієї справи, та яка знаходиться на касаційному перегляді.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 26.02.2025 у задоволенні клопотання Терміналу про зупинення апеляційного провадження у справі №916/1271/24 відмовлено з мотивів, наведених у вказаній ухвалі. Крім того, у судовому засіданні було оголошено перерву до 19.03.2025 об 11:00 год.

19.03.2025 до початку судового засідання від ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату з метою забезпечення можливості участі іншого представника відповідача у наступному судовому засіданні. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що скрутне матеріальне становище ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» наразі не дає можливості останньому забезпечити явку свого представника адвоката у судові засідання у справах №916/1271/24 та №916/2131/24, проте, відповідачем вживаються заходи щодо пошуку нових представників та залучення додаткових фінансів задля здійснення належної юридичної роботи.

Розглянувши вказане клопотання, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч.ч. 11, 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач був ще 26.02.2025 повідомлений про дату, час і місце розгляду господарської справи (ухвала про перерву у судовому засіданні також з підстав неявки представника відповідача) і, відповідно, ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» з моменту відкриття апеляційного провадження у даній справі (ухвала суду від 24.01.2025) мав достатньо часу забезпечити явку в судове засідання іншого представника (при цьому, не тільки адвоката, враховуючи можливість брати участь у судових засіданнях особисто - в порядку самопредставництва), оскільки діюче законодавство не обмежує представництво інтересів в суді певним колом осіб.

Судова колегія відзначає, що відповідачем у клопотанні про відкладення розгляду справи не наведено жодних об`єктивних причин, які унеможливлюють розгляд справи за відсутності його представника.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливість явки представника відповідача не позбавляє суд права вирішити спір, оскільки ним не заявлено про необхідність надання додаткових доказів, клопотань або інших заяв, які він не мав можливості своєчасно подати суду, які могли б вплинути на встановлені судом першої інстанції обставини.

Також, судова колегія враховує те, що відповідно до ухвал Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2025 та 26.02.2025, присутність сторони в судовому засіданні при апеляційному перегляді даної справи не визнавалась обов`язковою.

Таким чином, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки повідомлені ним причини неявки судом поважними не визнаються.

19.03.2025 в судовому засіданні представник АТ "Укртатнафта" заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції в силі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; з огляду на те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства; участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін; явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою; матеріалів справи достатньо для її розгляду та прийняття рішення, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представника відповідача.

В судовому засіданні 19.03.2025, яке проводилось у режимі відеоконференції, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційних скарг, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду наматеріали справи вбачається, що 25.08.2021 між ПАТ А подальшому змінено на АТ) "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" ("Постачальник") та ПрАТ "Чорноморський паливний термінал"("Покупець") укладено Договір поставки №575/2/2118 (далі - Договір), згідно якого Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити бензол нафтовий («Товар»), виробництва ПАТ "Укртатнафта", для здійснення Покупцем подальшого вивезення (поставки) за межі митної території України, на умовах, передбачених цим Договором (п.1.1 Договору).

Згідно п. 2.2 Договору кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором, становить 200,885 тонн (+/- 10%).

Товар вважається поставленим з моменту підписання акту приймання-передачі Товару сторонами: щодо кількості - згідно з кількістю, зазначеною в акті приймання-передачі Товару; щодо якості - згідно з паспортом якості Постачальника (п.2.5 Договору).

Під актом приймання-передачі Товару сторони розуміють акт, який підписаний сторонами, та містить кількість Товару, поставленого Постачальником Покупцю, в резервуарах ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" (м. Чорноморськ) (п.2.6 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, Постачальник поставляє, а Покупець приймає Товар на умовах ЕХW - резервуари ПрАТ " Чорноморський паливний термінал" (м. Чорноморськ). До поставки застосовується "Інкотермс 2010. Правила ICC з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі". У разі розбіжності між положеннями "Інкотермс" і положеннями цього Договору, превалюють положення останнього.

Передача Товару здійснюється партіями на підставі актів приймання-передачі Товару, які підписані сторонами. Право власності на Товар та ризик його втрати (псування) переходять від Постачальника до Покупця з моменту підписання акта приймання-передачі Товару.

За положеннями п. 3.2 Договору, строк поставки Товару - серпень 2021 року.

Ціна однієї метричної тонни Товару, що поставляється згідно з цим Договором, є попередньою, і становить 30 760,04 грн., в тому числі ПДВ.

Для її розрахунку сторони застосували середнє арифметичне значення котирувань серпня 2021, відомих на момент укладення Договору, опублікованих у "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" під заголовками "European Assessments" "CIF ARA" "Weekly average" в графі "CIF ARA" для "Benzene", мінус дисконт у розмірі 66,00 дол. США за 1 метричну тонну, із перерахуванням в національну валюту України згідно з офіційним курсом, встановленим НБУ на 25.08.2021 (дата укладення Договору) - 26,6718. Ціна розраховується без урахування ПДВ. ПДВ нараховується і сплачується у відповідності з чинним законодавством України і становить 20% (п. 4.1 Договору).

Пунктом 4.2 Договору визначено, що попередня загальна вартість Товару на дату укладення Договору (згідно ціни, зазначеної у п. 4.1) складає 5 149 359,53 грн. без урахування ПДВ, крім того ПДВ 20% -1029871,91 грн. Разом попередня загальна вартість товару становить 6 179 231,44 грн. (+/-10%), в тому числі ПДВ.

Згідно з п. 4.3 Договору, за виключенням випадку, передбаченого п. 5.1.3 Договору, ціна Товару підлягає зміні у порядку, викладеному у пп.4.4 та 4.5 даного Договору.

Відповідно до п. 4.4 Договору, кінцева ціна Товару розраховується після поставки партії Товару і фіксується шляхом підписання сторонами Додаткової угоди.

Кінцева ціна однієї метричної тонни Товару, що поставляється згідно з цим Договором, розраховується як середнє значення котирувань місяця, в якому Покупцем здійснюватиметься вивезення (поставка) партії Товару за межі митної території України, опублікованих в "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" під заголовками "European Assessments" "CIF ARA" "Weekly average" для "Benzene", мінус дисконт у розмірі 66,00 дол. США за 1 метричну тонну, і перераховується в національну валюту України, згідно з офіційним курсом, встановленим НБУ на дату оформлення коносамента. Ціна розраховується без урахування ПДВ. ПДВ нараховується і сплачується у відповідності з чинним законодавством України і становить 20%.

У разі, якщо "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" опублікує поправки до раніше опублікованих котирувань, то кінцева ціна Товару визначається з урахуванням коригувань.

За положеннями п. 4.5 Договору, Додаткова угода, яка фіксує кінцеву ціну однієї метричної тони Товару, який був поставлений (вивезений) Покупцем за межі митної території України, складається Постачальником та передається Покупцеві протягом 5 робочих днів від дати закінчення місяця, в якому здійснювала поставка Товару за межі митної території України. Покупець зобов`язується підписати та повернути Постачальнику дану Додаткову угоду у строк не пізніше 3 робочих днів від дати отримання Додаткової угоди від Постачальника. Покупець зобов`язаний надати Постачальнику коносамент або інший транспортний документ, що підтверджує вивезення Товару за межі митної території України.

Розділом 5 Договору сторони визначили порядок та умови оплати Товару.

Так, відповідно до п. 5.1 Договору, оплата за Товар здійснюється банківським переказом, наступним чином:

- оплата у розмірі 75% від загальної вартості кожної партії поставленого Товару, згідно з цим Договором, перераховується протягом 365 календарних днів від дати акту приймання-передачі Товару, згідно з рахунком, наданим Постачальником. Оплата здійснюється виходячи з вартості однієї метричної тонни Товару, встановленої в п. 4.1. даного Договору (пп.5.1.1).

- Кінцевий (балансовий) платіж за Товар, який бу поставлений (вивезений) Покупцем за межі митної території України, сплачується Покупцем протягом 365 календарних днів від дати закінчення місяця, в якому здійснювалася поставка (вивезення) Товару за межі митної території України проти надання Постачальником балансового рахунка (пп. 5.1.2).

- Кількістю Товару, що підлягає кінцевій оплаті Покупцем, є кількость Товару, зазначена в акті приймання-передачі Товару (п. 5.2).

- Всі банківські витрати, пов`язані зі здійсненням платежу, оплачує сторона, яка здійснює платіж (п. 5.4).

- У платіжному документі мають бути зазначені номер та дата цього Договору, номер і дата виписки рахунку, найменування Покупця та його код за ЄДРПОУ, призначення платежу (п. 5.5).

- Датою оплати є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п. 5.6).

- Умови оплати, передбачені даним Договором, можуть бути змінені за взаємною згодою сторін та оформлюються шляхом підписання Додаткової угоди до даного Договору (п. 5.7).

Відповідно до п. 6.1 Договору, у разі невиконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

За умовами п. 6.6 Договору, у разі порушення Покупцем строків здійснення платежів, Покупець сплачує Постачальнику, за вимогою останнього, пеню в розмірі 0,03% від несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний календарний день прострочення.

Будь-які зміни та доповнення до Договору чинні лише за умови, якщо вони здійснені в письмовій формі і підписані обома сторонами (п. 9.3 Договору).

Пунктом 9.6 Договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 24.02.2023, а в частині розрахунків до повного їх завершення.

У розділі 10 «Адреси та реквізити сторін» АТ «Укртатнафта» у якості розрахункових реквізитів визначено, зокрема: Акціонерний банк «Південний» - п/р НОМЕР_1 , АТ «АКБ «КОНКОРД» - п/р НОМЕР_2 , АТ «ОТП БАНК» - п/р НОМЕР_3 , АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» - п/р НОМЕР_4 .

Договір підписано представниками сторін без зауважень, підписи скріплено печатками юридичних осіб.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.08.2021 сторонами був складений та підписаний Акт приймання-передачі до Договору щодо поставки товару - бензолу нафтового в кількості 200,885 тонн на загальну суму 6 179 231,44 грн. (т. 1 а.с. 18).

Ціна за одну тонну склала 25 633,37 грн. Загальна сума без ПДВ 5 149 359,53 грн. ПДВ 20% - 1 029 871,91 грн.

Пунктом 2 цього Акту визначено, що ціна, визначена в цьому Акті, визначена відповідно до п. 4.1 Договору поставки і буде змінена відповідно до п. 4.4 вищевказаного Договору.

01.10.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 (т. 1 а.с. 17), в якій сторони дійшли згоди про зміну п. 4.4 Договору та виклали його у наступній редакції (п. 1 Додаткової угоди):

"4.4 Кінцева ціна Товару розраховується після поставки партії Товару і фіксується шляхом підписання сторонами Додаткової угоди.

Кінцева ціна однієї метричної тонни Товару, що поставляється згідно з цим Договором, розраховується як середнє значення котирувань вересня 2021, опублікованих в "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" під заголовками "European Assessments" "CIF ARA" "Weekly average" для "Benzene", мінус дисконт у розмірі 66,00 дол. США за 1 метричну тонну, і перераховується в національну валюту України, згідно з офіційним курсом, встановленим НБУ на дату оформлення коносамента.

Ціна розраховується без урахування ПДВ. ПДВ нараховується і сплачується у відповідності з чинним законодавством України і становить 20%.

У разі, якщо "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" опублікує поправки до раніше опублікованих котирувань, то кінцева ціна Товару визначається з урахуванням коригувань".

Згідно з п. 2 Додаткової угоди, керуючись умовами п. 4.4 Договору, сторони встановили для Товару, поставленого 26.09.2021 у кількості 200,885 метричних тонн, кінцеву ціну в розмірі 883,09 доларів США за одну метричну тонну, що в перерахунку в національну валюту України згідно з офіційним курсом НБУ на 26.09.2021 - дата коносамента (26,5272) становить 23 425,91 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 4 685,18 грн. Загальна ціна однієї метричної тони Товару, поставленого 26.09.2021 у кількості 200,885 метричних тонн, становить 28 111,09 грн. з ПДВ.

Також, 01.10.2021 між сторонами було підписано Акт коригування ціни до акту приймання-передачі від 25.08.2021 до Договору поставки №575/2/2118 від 25.08.2021.

Як зазначає Позивач, ПАТ "Укртатнафта" в 2021 році виставило Відповідачу рахунок-фактуру №908211145 від 01.10.2021 на суму 5 647 096,72 грн., однак у зв`язку з ракетними обстрілами підприємства та відповідним переміщенням документів з території заводу докази направлення рахунків-фактур за 2021 рік не збереглись.

Тому АТ "Укртатнафта" 10.04.2023 засобами поштового зв`язку повторно направило Терміналу, у тому числі, вказаний рахунок (т. 1 а.с. 28), на підтвердження чого Позивач надав суду супровідний лист №38/10-765 від 04.04.2023 (т. 1 а.с. 27), опис вкладення у цінний лист (т. 1 а.с. 20), поштову накладну №714 від 10.04.2023 та фіскальний чек від 10.04.2023 (т. 1 а.с. 21).

При цьому, у матеріалах справи наявна адресована ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" претензія №14/05-169 від 26.01.2023, якою Позивач вимагав у семиденний строк з дня отримання Відповідачем цієї претензії погасити наявну заборгованість, у тому числі - за Договором №575/2/2118 від 25.08.2021 (т. 1 а.с. 22-23).

Вказана претензія надіслана Відповідачу 30.01.2023, що підтверджується описом вкладення, поштовою накладною №188 від 30.01.2023 (т. 1 а.с. 29).

Оскільки означена претензія залишена Відповідачем без відповіді та належного реагування, АТ "Укртатнафта" звернулось до господарського суду з даним позовом.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Насамперед судова колегія зазначає, що жодна сторона у даній справі не спростовує обставин щодо: повного виконання Відповідачем своїх зобов`язань з поставки Товару; відсутності будь-яких заперечень Покупця з приводу якості та кількості отриманого Товару; поставки Товару з порушенням встановлених Договором поставки строків.

Доводи та вимоги апеляційної скарги полягають у незгоді Відповідача з зазначеною Позивачем кінцевою ціною Товару та, відповідно, визначеною АТ "Укртатнафта" сумою основного боргу, а також у незгоді апелянта з нарахованими останньому сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих з 02.10.2022, оскільки на переконання Терміналу невчасна оплата Товару виникла внаслідок обставин, що не залежали від волі Покупця, що свідчить про відсутність його вини як умови для застосування штрафних санкцій.

Відтак, у відповідності до положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна колегія переглядає оскаржуване рішення лише у межах апеляційних доводів та вимог Відповідача.

Щодо апеляційних доводів відносно визначення кінцевої ціни Товару.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.

Частиною 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

У даному випадку умовами спірного Договору встановлено, що кінцева ціна Товару розраховується після поставки партії Товару і фіксується шляхом підписання сторонами Додаткової угоди (п. 4.4 Договору). При цьому, вказаним пунктом вказано яким чином розраховується кінцева ціна та передбачено її визначення з урахуванням можливих опублікованих котирувань опублікованих в "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan", внаслідок чого кінцева ціна Товару визначається з урахуванням відповідних коригувань.

Апелянт наполягає на тому, що Позивачем при визначенні кінцевої ціни Товару не було враховано положення п. 4.4 Договору, а саме що стосується визначення кінцевої вартості Товару за умови опублікування "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" поправок до раніше опублікованих котирувань.

Проте, судова колегія звертає увагу на наведену вище у даній постанові Додаткову угоду №1 від 01.10.2021 до Договору поставки №575/2/2118, якою п.4.4. цього Договору викладено в нової редакції та згідно з якою встановлено кінцеву ціну Товару, поставленого 26.09.2021 у кількості 200,885 тонн, на рівні 883,09 доларів США за одну метричну тонну.

При цьому, сторонами також узгоджено, що в перерахунку в національну валюту України, згідно з офіційним курсом НБУ на 26.09.2021, вартість за одну метричну тонну дорівнює 28 111,09 грн.

Також, підписанням даної Додаткової угоди сторони визнали 26.09.2021 датою коносаменту.

Враховуючи, що Договором (пункт 2.2) встановлено обсяг поставки - 200,885 тонн, то з урахуванням вищезазначеної вартості Товару за одну метричну тонну - 28 111,09 грн., сторонами у Додатковій угоді №1 узгоджена кінцева ціна поставки в сумі 5 647 096,72 грн. з ПДВ.

Вказана ціна підтверджується також Актом коригування ціни від 01.10.2021 до Акту приймання-передачі від 25.08.2021.

У даному контексті судова колегія також бере до уваги положення п. 4.5 Договору, за яким Додаткова угода, яка фіксує кінцеву ціну однієї метричної тони Товару, який був поставлений (вивезений) Покупцем за межі митної території України, складається Постачальником та передається Покупцеві протягом 5 робочих днів від дати закінчення місяця, в якому здійснювала поставка Товару за межі митної території України. Покупець зобов`язується підписати та повернути Постачальнику дану Додаткову угоду… Покупець зобов`язаний надати Постачальнику коносамент або інший транспортний документ, що підтверджує вивезення Товару за межі митної території України.

Тобто, виходячи з наявних у матеріалах справи доказів та умов Договору вбачається, що кінцева ціна Товару була визначена у Додатковій угоді станом на дату оформлення коносамента - 26.09.2021 і сторони добровільно погодили такий порядок формування ціни.

При цьому, суд враховує твердження Позивача, що відповідно до наявних у матеріалах справи публікацій "Platts Europe & Americas Petrochemical Scan" (т.3 а.с.52-56) за 01.10.2021, в яких відсутні поправки до котирувань за 03.09.2021, 10.09.2021, 17.09.2021, 24.09.2021, жодних підстав для зміни кінцевої ціни не було, що не спростовано будь-яким доказом з боку Відповідача.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що оскільки як в Додатковій угоді №1 від 01.10.2021, так і в Акті коригування ціни від 01.10.2021, було зазначено кінцеву вартість поставленого Товару, то Відповідач, у разі незгоди з останньою або виникненням будь-якого сумніву відносно невідповідності ціни умовам п. 4.4 Договору, міг саме 01.10.2021 зазначити про такі сумніви шляхом відмови від підписання Акту коригування ціни, або підписати відповідні документи із будь-яким зауваженням, проте, як вже зазначалось вище, і Додаткова угода №1, і Акт коригування ціни були підписані Відповідачем без зауважень та застережень, з проставленням відбитку печатки Терміналу на обох документах.

З урахуванням викладеного, апеляційна колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» зобов`язано виконати умови Договору поставки №575/2/2118 та Додаткової угоди №1 від 01.10.2021 до цього Договору, які були погоджені ними шляхом підписання, та сплатити суму основного Боргу у розмірі 5 647 096,72 грн., оскільки Відповідач поставку Товару не оспорює, але доказів оплати Товару не надає.

Щодо аргументів апелянта відносно нарахованих останньому сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих з 02.10.2022.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, яка унормовується зі ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

За умовами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що за своєю юридичною природою Договір від 25.08.2021 №575/2/2118 є договором поставки. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків щодо виконання умов відповідного Договору

Укладаючи договір, сторони останнього мають право очікувати на те, що все, що обумовлено укладеним між ними правочином, буде виконано контрагентом зацікавленої сторони. Зазначене випливає з норми ст. 629 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а також відповідає загальноприйнятому принципу pacta sunt servanda.

Колегія суддів враховує, що на виконання Договору поставки у даному випадку Позивач у серпні 2021 року поставив ПрАТ "Чорноморський паливний термінал" 200,885 тонн Товару, що підтверджується наявним у матеріалах справи Актом приймання-передачі нафтопродуктів та не заперечується Відповідачем у справі.

Остаточна вартість Товару, поставленого Позивачем за Договором від 25.08.2021 №575/2/2118 визначена сторонами у Додатковій угоді №1 від 01.10.2021 до вказаного Договору і становить 5 647 096,72 грн.

Разом з цим, як зазначалось вище, Договором поставки встановлені читки умови для обох сторін стосовно порядку дій та умов оплати Товару на вказану суму.

Так, за положеннями п. 5.1 Договору, Відповідач має оплатити отриманий Товар банківським переказом, який перераховується протягом 365 календарних днів від дати акту приймання-передачі Товару, згідно з рахунком, наданим Постачальником, номер та дата якого повинні бути зазначені у відповідному платіжному документі.

Тобто, сторонами було узгоджено, що оплата Товару здійснюється за рахунком, наданим Позивачем, дані якого Відповідач має зазначити у документі, яким здійснюється оплата відповідного Товару.

У даному випадку підставою для звернення Позивача до господарського суду стало невиконання Відповідачем своїх зобов`язань за спірним Договором в частині оплати вартості поставленого Товару. У зв`язку з цим, АТ «Укртатнафта» нарахувало Покупцю пеню, 3% річних та інфляційних втрат, суми яких було обрахованих з 02.10.2022, що, в свою чергу, випливало з того, що Відповідачу станом на 01.10.2022 було надано згаданий вище рахунок-фактура.

Так, до позовної заяви АТ «Укртатнафта» надано розрахунки, згідно з якими стверджувана Позивачем заборгованість становить:

1) інфляційні витрати з 02.10.2022 по 20.03.2024 564 145,48 грн;

2) 3% річних з 02.10.2022 по 20.03.2024 248 680,23 грн;

2) пеня (0,03%) з 02.10.2022 по 20.03.2024 908 053,15 грн.

Разом з цим, як зазначалось вище та не оспорюється Позивачем (Постачальником), у даній справі наявні докази на підтвердження того, що відповідний рахунок-фактура від 01.10.2021 №908211145 на суму 5 647 096,72 грн. був направлений Відповідачу 10.04.2023.

При цьому, за твердженням АТ «Укртатнафта» таке направлення було повторним, оскільки вказаний рахунок-фактура вже виставлявся Відповідачу у 2021 році, проте, докази направлення рахунків-фактур за 2021 рік не збереглись, у зв`язку з ракетними обстрілами підприємства та відповідним переміщенням документів з території заводу.

Однак, апеляційна колегія зазначає, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування та, відповідно, судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях, про що неодноразово наголошував Верховний Суд (наприклад, у постановах від 13.11.2019 у справі №910/9834/18, від 15.10.2024 у справі №917/531/19, від 24.09.2024 у справі №910/14922/22, від 17.09.2024 у справі №910/3022/22, від 26.09.2024 у справі №907/456/23, від 16.01.2024 у справі №906/1139/20, від 11.02.2025 у справі №916/1301/24).

Апеляційна колегія звертає увагу на те, що апелянт наполягає на відсутності своєї вини (як умови для застосування штрафних санкцій) та на безпідставності стягнення на користь Позивача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат, обрахованих саме з 02.10.2022, через їх необґрунтованість та виникнення обставин, що не залежали від волі ПрАТ «Чорноморський паливний термінал», оскільки останньому з боку АТ «Укртатнафта» не було надано рахунок-фактуру у строк, відведений для цього Договором, який є необхідним для здійснення оплати Товару, оскільки в такому рахунку зазначається розрахунковий рахунок Позивача, на який має бути здійснений відповідний безготівковий переказ коштів.

При цьому, апелянт вказує, що у Договорі поставки було визначено 3 (три) розрахункових рахунка Позивача, а відповідний платіж мав здійснитись протягом одного року, що не виключало зміни або закриття будь-якого з рахунків в такий період, і відповідно, саме Позивач мав визначити на який рахунок Відповідач повинен направити кошти, ураховуючи, що виходячи з умов Договору вбачається, що ризик та наслідки здійснення помилкової розрахункової операції (у разі здійснення Відповідачем оплати на хибний рахунок), були б покладені на ПрАТ «Чорноморський паливний термінал».

На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на те, що у листі від 04.04.2023 АТ «Укртатнафта» зазначило про зміну поточного рахунку Позивача, у зв`язку з чим просило перерахувати відповідні кошти на новий рахунок: НОМЕР_5 у філії Полтавське ОУ АТ «Ощадбанк», що додатково підтверджує відповідні побоювання Відповідача.

Зауважуючи, що вищенаведений рахунок-фактуру від 01.10.2021 №908211145 (направлений АТ «Укртатнафта» 10.04.2023) був отриманий Відповідачем 21.04.2023, апелянт наголошує на тому, що з урахуванням семиденного строку визначеного ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, початок прострочення ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» позивач мав обраховувати лише з 28.04.2023.

Однак, судова колегія вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що саме 21.04.2023 Відповідачем був отриманий рахунок-фактура від 01.10.2021 №908211145. Вказане, з урахуванням неможливості ґрунтування судового рішення на припущеннях, позбавляє суд права враховувати відповідне твердження апелянта щодо необхідності обрахування суми інфляційних втрат та 3% з 28.04.2023.

Разом з цим, апеляційна колегія звертає увагу апелянта на його посилання на положення ст. 613 Цивільного кодексу України, які, на думку Відповідача, є підставою для звільнення останнього від сплати, у тому числі, інфляційних втрат та 3% за час прострочення кредитора - до квітня 2023.

Так, за приписами ч. 1, 2 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання (3 ст. 613 Цивільного кодексу України).

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19 вказано, що обов`язок покупця оплатити вартість поставленого йому товару виникає в силу закону (статті 655, 692, 712 Цивільного кодексу України) та не залежить від факту виставлення рахунку на оплату вартості здійсненої поставки товару.

У пунктах 18.5, 18.6. вказаної постанови Верховного Суду зазначено таке:

"18.5. Хоча в договорі й зазначено, що оплата здійснюється "на підставі рахунку", однак за змістом статті 692 ЦК України та пункту 3.1 договору така умова договору не змінює строк виконання грошового зобов`язання, який обраховується "з дня отримання товару", а не рахунку".

18.6. Колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити товар. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 і Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі".

Наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку здійснити оплату, оскільки такий обов`язок виникає на підставі договору, а не на підставі рахунку (правова позиція є сталою, сформована у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18).

Отже, апеляційна колегія зауважує, що виходячи з положень чинного законодавства, зокрема, ст. 692 Цивільного кодексу України, обов`язок покупця сплатити визначену у договорі купівлі-продажу вартість майна (послуги) виникає з моменту прийняття товару в силу закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 зазначено, що передбачений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ч. 1 ст. 612 зазначеного Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 614 Цивільного кодексу України визначено вину як підставу відповідальності за порушення зобов`язання та у частині 1 вказаної норми передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Підсумовуючи вищенаведене, ураховуючи вказані норми законодавства та правовий висновок, викладений, зокрема у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19 щодо застосування ст. 692 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що відсутність рахунку-фактури унеможливило своєчасне виконання Відповідачем грошового зобов`язання, а відтак, дії Відповідача не можуть бути визнані недобросовісними, у той час як саме Позивач мав забезпечити Відповідача всією необхідною інформацією для здійснення оплати в належний строк.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.12.2024 у справі №922/741/24 при розгляді схожих спірних правовідносин.

Таким чином, висновок суду першої інстанції у даній справі про стягнення з ПрАТ «Чорноморський паливний термінал» інфляційних втрат у розмірі 564 145,48 грн. та 3% річних у розмірі 248 680,23 грн, є законним та відповідає практиці Верховного Суду.

Аналогічно у даному випадку відсутні підстави для застосування положень ст. 613 Цивільного кодексу України відносно звільнення Відповідача від сплати пені та обрахування останньої з 28.04.2023.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.6 Договору поставки встановлено, що у разі порушення Покупцем строків здійснення платежів, Покупець сплачує Постачальнику, за вимогою останнього, пеню в розмірі 0,03% від несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний календарний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, проведений місцевим господарським судом самостійно, внаслідок неправильності визначення Позивачем строку відповідного нарахування, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає про його обґрунтованість, та, як наслідок, погоджується з тим, що розмір пені, який підлягає стягненню з Відповідача, становить 460 803,09 грн. (за період з 02.10.2022 по 30.06.2023).

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 460 803,09 грн. пені, місцевий господарський суд зменшив її розмір до 310 025,61 грн.

Зменшуючи розмір штрафних санкцій, Господарський суд Одеської області врахував співвідношення розміру неустойки з наслідками порушення зобов`язання (відсутність у матеріалах справи доказів завдання Позивачу збитків в результаті прострочення Відповідача), ступінь виконання Відповідачем зобов`язань та необхідність дотримання балансу інтересів сторін.

Приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення вказаного положення Цивільного кодексу України свідчить, що в ньому не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм та з огляду на судову практику вбачається, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі №904/3551/18).

Поряд з викладеним апеляційний суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.

У пункті 7.43 постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду зауважив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить із конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням ст. 233 Господарського кодексу України і ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 233 Господарського кодексу України та ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.

Зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.

При цьому, слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора ст. 616 Цивільного кодексу України тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.

Таким чином, Господарський суд Одеської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції - без зміни.

Водночас, доводи ПрАТ "Чорноморський паливний термінал", викладені в апеляційній скарзі, є такими, що не спростовують наведених висновків господарського суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Чорноморський паливний термінал" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 19.12.2024 у справі №916/1271/24 - без змін.

Постанова відповідно ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 20.03.2025.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Колоколов С.І.