ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/210/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Таранухи Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продснаб Плюс" (вул. Шкільна, буд. 6, с. Кутузівка, Харківський р-н, Харківська обл., 62405; )
про стягнення 82318,00 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Тарануха Сергій Анатолійович 22.01.2025 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Продснаб Плюс" про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за Договором № 29/01-01-16 від 01.01.2016 у розмірі 82318,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач, в порушення умов договору та приписів чинного законодавства, не здійснив оплату за поставлений позивачем товар згідно накладних № 52 від 11.02.2022; № 58 від 16.02.2022; № 59 від 16.02.2022; № 64 від 18.02.2022; № 65 від 22.02.2022; № 66 від 23.02.2022; № 67 від 23.02.2022.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.01.2025 позовну заяву фізичної особи - підприємця Таранухи Сергія Анатолійовича прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/210/25; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 27.01.2025 задоволено клопотання позивача про витребування у відповідача доказу, а саме: належним чином засвідченої копії Договору №29/01-01-16 від 01.01.2016, укладеного між ФОП Таранухою С.А. та ТОВ "Промснаб Плюс".

Вказаною ухвалою відповідачу, згідно з частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач отримав копію ухвали господарського суду про відкриття провадження у справі від 27.01.2025, яка була скерована до його електронного кабінету в системі "Електронний суд", про що свідчить довідка про отримання відповідної ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, саме з цієї дати починається обрахунок визначеного судом процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений судом строк, а саме до 20.03.2025 не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно з ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, між фізичною особою - підприємцем Таранухою Сергієм Анатолійовичем (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проснаб Плюс" (відповідач) було укладено Договір поставки № 29/01-01-16 від 01.01.2016.

Відповідно до умов Договору, позивач, взяв на себе зобов`язання здійснювати поставку товару (кухонної солі) відповідачу, а відповідач зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснювати оплату на умовах, передбачених Договором.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору № 29/01-01-16 від 01.01.2016 ним було здійснено поставку товару відповідачу, що підтверджується наступними накладними, підписаними уповноваженими представниками відповідача та скріпленими печатками його підприємства:

- Накладна № 52 від 11.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 1,5 т на суму 5805 грн;

- Накладна № 58 від 16.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 1,5 т на суму 15480 грн;

- Накладна № 59 від 16.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 2 т на суму 16004 грн;

- Накладна № 64 від 18.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 1,5 т на суму 5805 грн;

- Накладна № 65 від 18.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 2 т на суму 7740 грн;

- Накладна № 66 від 23.02.2022 - кухонна сіль ДСТУ 3583-2015 у поліпропіленових мішках по 50 кг, кількістю 4 т на суму 15480 грн;

- Накладна № 67 від 23.02.2022 - кухонна сіль виварена вакуумна гатунок екстра в мішках масою нетто 50 кг, кількістю 2 т на суму 16004 грн.

Загальна сума поставленого товару за вказаними накладними становить 82318грн.

Проте, відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

15.11.2024 позивачем на адресу відповідача було скориговано лист-вимогу про сплату заборгованості у розмірі 82318 грн, проте відповіді на свою вимогу позивач не отримав; грошові кошти за отриманий товар відповідачем сплачені не були.

Обставини щодо несплати заборгованості за поставку товару в сумі 82318 грн і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши на їх підставі усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд приймаючи рішення у цій справі, виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як зазначає позивач, оригінал Договору № 29/01-01-16 від 01.01.2016 знаходиться у відповідача - ТОВ "Промснаб Плюс". Екземпляр договору, який знаходився у позивача, було втрачено внаслідок пошкодження офісного приміщення внаслідок обстрілу м. Харкова. У зв`язку із знищенням документації, відновити договір неможливо, а отримати його копію від відповідача самостійно позивач не має можливості.

Проте, на вимогу суду копію вищевказаного Договору відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Верховний Суд зазначив, що стандарт доказування "вірогідність доказів", на відмінну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зміст цієї статті свідчить, що нею на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Застосував судову практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази підтверджують факт поставки товару позивачем, а також обов`язок оплатити цей товар відповідачем.

Оскільки накладні № 52 від 11.02.2022, № 58 від 16.02.2022, № 59 від 16.02.2022, № 64 від 18.02.2022, № 65 від 18.02.2022, № 66 від 23.02.2022, № 67 від 23.02.2022, які свідчать про поставку товару позивачем відповідачу, не містять посилання на укладений між сторонами Договір № 29/01-01-16 від 01.01.2016, суд розглядає правовідносини, що виникли між сторонами, як позадоговірні.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Факт поставки позивачем відповідачу товару та його вартість підтверджується наявними у матеріалах справи накладними.

Строк оплати наданих товару, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, є таким, що настав.

Оскільки відповідач не надав суду доказів сплати існуючої заборгованості або обґрунтованих заперечень проти позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача 82318,00 грн боргу.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Продснаб Плюс" (вул. Шкільна, буд. 6, с. Кутузівка, Харківський р-н, Харківська обл., 62405; ) на користь фізичної особи - підприємця Таранухи Сергія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) - заборгованість у розмірі 82318,00 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "20" березня 2025 р.

Суддя Н.М. Кухар