СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/1992/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Васіліу С.В., довіреність від 31.12.2024;

від відповідача за первісним позовом (апелянта): Овчаренко Г.С.; довіреність від 26.02.2025;

третьої особи: не з`явилися;

розглянувши апеляційну скаргу Приватної фірми "Юнона", м. Харків (вх. №26 Х/2),

на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 (повний текст складено 13.12.2024) у справі № 922/1992/24 (суддя Хотенець П.В.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Харків,

до Приватної фірми "Юнона", м. Харків,

про визнання укладеним договору експлуатації складових газорозподільної системи,

та за зустрічним позовом Приватної фірми "Юнона", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за зустрічним позовом Національна комісія регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,

про визнання укладеним договору експлуатації складових газорозподільної системи,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватної фірми "Юнона" про визнання укладеним договору експлуатації складових газорозподільної системи у новій редакції (визначеній позивачем).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду.

08.07.2024 Приватна фірма "Юнона" звернулася до Господарського суду Харківської області із зустрічною позовною заявою до ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України", в якій просила визнати укладеним договір експлуатації складових газорозподільної системи у новій редакції (визначеній позивачем за зустрічним позовом).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.07.2024 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом у справі №922/1992/24 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом - Національну комісію регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24:

- у задоволенні первісного позову відмовлено;

- у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відмовляючи у первісних позовних вимогах, господарський суд першої інстанції виходив з того, що за умовами запропонованого позивачем за первісним позовом договору Приватна фірма "Юнона" зобов`язана сплачувати останньому 222927,00грн та 37153,33грн податку на додану вартість, однак відповідач за первісним позовом не погодився з умовами вищевказаного договору; матеріали справи свідчать про те, що будівництво складових газорозподільної системи, які знаходяться на території Харківської області (с. Черкаська Лозова Харківського району Харківської області) та належать Приватній фірмі "Юнона" проводилось виключно за рахунок Приватної фірми "Юнона", експлуатуючи (користуючись) складовими газорозподільної системи, які знаходяться на території Харківської області (с. Черкаська Лозова Харківського району Харківської області) та належать Приватній фірмі "Юнона", - Оператор ГРМ отримує дохід, від надання послуг розподілу природного газу за установленим НКРЕКП тарифом; постановою НКРЕКП від 28.06.2023 № 1142 внесено зміни до постанови НКРЕКП від 30.122022 №1944 "Про встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для ТОВ "Газорозподільні мережі України", а саме: пункт 1 доповнити новим підпунктом такого змісту: "3) Харківській філії: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,99 грн за 1 куб. м на місяць (без урахування ПДВ)". Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що запропонована позивачем за первісним позовом редакція договору є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування відмови в зустрічному позові господарський суд зазначив, що при укладанні договору експлуатації складових газорозподільних систем його сторони не можуть діяти всупереч, зокрема, положенням Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824; згідно розділу ІІІ Кодексу експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ. Здійснивши порівняльний аналіз умов договору на підставі форми договору, встановленої Кодексом газорозподільних систем, та умов договору Приватної фірми "Юнона", господарський суд зазначив, що вони відрізняються концепцією оплати за експлуатацію складових газорозподільних систем. У першому випадку оплату за експлуатацію складових газорозподільних систем повинен здійснювати їх власник за виконані Оператором ГРМ роботи з технічного обслуговування, огляду, обстеження та поточного ремонту складових газорозподільної системи, що відповідає загальній концепції, закладеної у ЦК України для такого виду договорів як на надання послуг та виконання робіт, що й знайшло своє відображення у формі договору, наведеного у додатку 3 Кодексу газорозподільних систем. У другому випадку оплату за експлуатацію складових газорозподільних систем повинен здійснювати Оператор ГРМ на користь їх власника. Приватна фірма "Юнона" посилалася на те, що така плата передбачена примірним договором експлуатації газорозподільних систем або їх складових, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2017 №95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових", однак господарський суд зазначив, що використання Приватною фірмою "Юнона" в своєму договорі однієї тільки цієї умови, без контекстного зв`язку з іншими умовами примірного договору, а також принципів функціонування ринку природного газу, не відповідає таким вимогам, що ставляться до будь-якого договору, як розумність та справедливість. Зокрема, суд першої інстанції вказав, що в пункті 15 примірного договору встановлено чіткий критерій визначення розміру річної плати - 10 відсотків залишкової балансової вартості наданого відповідно до цього договору в експлуатацію майна, що належить державі та обліковується на балансі оператора, в той час, як в договорі позивача за зустрічним позовом встановлена помісячна плата в розмірі 50000,00грн, й це за складові газорозподільної системи протяжністю всього 10000 м.п., при тому, що їх залишкова балансова вартість на теперішній час є меншою за місячний платіж, окрім цього, за висновком господарського суду, встановлені Приватною фірмою "Юнона" у своєму договорі штраф у розмірі 300000,00грн та пеня у розмірі 2000,00грн, свідчать про використання цього договору для надмірного збагачення, що суперечить усталеним звичаям ділового обороту та судовій практиці.

Не погодившись із вищевказаним рішенням, Приватна фірма "Юнона" звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24 в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зустрічний позов задовольнити та визнати укладеним договір експлуатації складових газорозподільної системи у новій редакції, запропонованій позивачем за зустрічним позовом.

В обґрунтування своїх доводів скаржник зазначає наступне:

- суд першої інстанції не дослідив зібрані у справі докази та не дав оцінку доводам того, що розміщений у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем зразок договору на експлуатацію складових газорозподільної системи не є типовим і не є примірним, тому, фактично сторони укладають між собою договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, укладення якого є обов`язковим між ними в силу закону, однак його умови погоджуються за їх взаємною згодою на підставі вільного волевиявлення; у НКРЕКП відсутні повноваження на розробку та затвердження як Типових договорів про експлуатацію газорозподільних систем, або договорів господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, про які йде мова як про обов`язкові до укладення у розділі ІІІ Кодексу газорозподільних систем; Кодексом газорозподільних систем не передбачено обов`язку дотримання форм договорів, які запропоновані у Додатку 3 до нього;

- встановлена в п. 4 розділу 3 договору (в редакції ПФ "Юнона") щомісячна оплата Оператором ГРМ Власнику 50000,00грн з ПДВ, плати за експлуатацію майна обумовлена необхідністю відшкодування витрат на охорону складових газорозподільної системи, (які знаходиться на території Харківської області с. Черкаська Лозова Харківського району Харківської області) та підтримку належному стані будівель на вищевказаних об`єктах та оплату податків; також чинне законодавство дозволяє одночасно встановлювати пеню і штраф за порушення одного і того ж зобов`язання і це не буде суперечити ст. 61 Конституції України

- висновки щодо збагачення ПФ "Юнона" і щодо неможливості встановити, чи покривають доходи, отримані відповідачем за зустрічним позовом від тарифної виручки, його витрати з розподілу природного газу, судом першої інстанції повністю скопійовані з відзиву Оператора ГРМ на зустрічну позовну заяву; суд першої інстанції не врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 стосовно того, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін; приходячи до вищевказаного, суд першої інстанції не врахував те, що вузол обліку газу, встановлений на складових газорозподільної системи, що належать на праві власності ПФ "Юнона", не є власністю Оператора ГРМ, що підтверджується листом Дергачівського відділення АТ "Харківгаз" №Сл-4318-61007-0520 від 06.05.2020 року;

- враховуючи те, що для Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі" встановлено тариф майже на 33,5% вищий за той який первинно був встановлений для ТОВ "Газорозподільні мережі України", можна зробити висновок про отримання останнім доходу у вигляді тарифної виручки.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.01.2025 для розгляду справи визначено колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватної фірми "Юнона" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву, заяв, клопотань та письмових пояснень; розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2025.

27.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду від ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказаний учасник справи заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги ПФ "Юнона", просить залишити апеляційну скаргу Приватної фірми "Юнона" без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в межах оскарження) без змін. Свою позицію обґрунтовує наступним:

- позивач за зустрічним позовом зазначає, що суд при ухваленні рішення не надав оцінку зразку договору на експлуатацію складових газорозподільної системи як типовому або примірному, однак дане питання не є вирішальним при прийнятті рішення у справі, основним мотивом відмови позивачу за зустрічним позовом є те, що законодавством не встановлено можливість здійснення експлуатації складових газорозподільних систем суб`єктом, який не є оператором газорозподільних мереж, тобто тим суб`єктом, який здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі виданої НКРЕКП ліцензії, ПФ "Юнона" не є ліцензіатом, не здійснює діяльність з розподілу природного газу на законних підставах, і цей факт є основною підставою відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом;

- судом першої інстанції було досліджено текст договору, запропонованого ПФ "Юнона" та зроблено вірний висновок про невідповідність такого варіанту договору вимогам законодавства, так, ПФ "Юнона" було запропоновано встановити обов`язок Оператора ГРМ вносити щомісячну оплату замовнику, при тому, що виконавцем робіт є Оператор ГРМ, у даному випадку порушується принцип оплатності виконаної роботи (наданих послуг), тобто сторона Оператора ГРМ (виконавець) зобов`язується виконувати певний перелік робіт (послуг) і при цьому має сплачувати необгунтовану суму замовнику, а не отримувати від замовника визначену договором вартість наданих послуг;

- п. 6 ч. 1 ст. 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" регламентовано право Регулятора затверджувати типові та схвалювати примірні договори відповідно до закону, тобто таке право Регулятора прямо передбачено законом і не може трактуватись інакше.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 05.03.2025 брали участь представники Приватної фірми "Юнона" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України", які підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Згідно ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Приватна фірма "Юнона" є власником складових газорозподільної (системи, яка знаходиться на території Харківської області (с. Черкаська Лозова Харківського району Харківської області) та є споживачем послуг з розподілу природного газу.

До 28.06.2023 надавачем послуг розподілу природного газу в Харківській області було Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", яке здійснювало ліцензійну діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області.

Між Приватною фірмою "Юнона" та Акціонерним товариством "Хаківгаз" був укладено договір № З5А610-16098-21 від 09.07.2021 на користування складовими газорозподільними системами.

Постановою НКРЕКП № 1132 від 28.06.2023 зупинено Акціонерному товариству "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" дію ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 19.06.2017 №809, у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію.

Пункт 2 постанов №1131 від 28 червня 2023 року "Про внесення змін до додатка до постанов НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 та врегулювання питань щодо провадження Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" діяльності з розподілу природного газу". Вказаними змінами до постанови НКРЕКП №1839 від 26.12.2022 ліцензійну територію ТОВ "Газорозподільні мережі України" було розширено також на ліцензійну територію, на якій здійснювало діяльність з розподілу природного газу Акціонерне товариство "Харківгаз".

Таким чином, відповідно до постанов НКРЕКП від 28 червня 2023 року №1131 та № 1132 (з моменту набрання ними законної сили) відповідальним за розподіл природного газу є Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" (Оператор ГРМ).

Однак між ПФ "Юнона" та ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" не було укладено договору експлуатації складових газорозподільної системи, оскільки сторони не дійшли згоди щодо умов такого договору і, вважаючи свої права порушеними, звернулися до Господарського суду Харківської області з первісним та зустрічним позовами в даній справі.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24:

- у задоволенні первісного позову відмовлено;

- у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги ПФ "Юнона", рішення суду першої інстанції оскаржується ним лише в частині відмови в зустрічному позові, а тому з огляду на приписи ч. 1 ст. 269 ГПК України, зазначене рішення переглядається судом апеляційної інстанції в оскаржуваній частині.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками господарського суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в зустрічному позові, виходячи з наступного.

Закон України "Про ринок природного газу" визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно ст. 41 Закону України "Про ринок природного газу" регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем.

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 №1379/27824 (Кодекс ГРС), цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" та визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Отже при укладанні договору експлуатації складових газорозподільних систем його сторони не можуть діяти всупереч, зокрема, положенням Закону України "Про ринок природного газу" та Кодексу ГРС.

Згідно розділу ІІІ Кодексу ГРС експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про ринок природного газу" права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

За приписами ч. 2 ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу" Оператор ГРМ провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками справи, починаючи з 01.07.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" визначено Оператором ГРМ на території Харківської області.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРС, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов`язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу). Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Наявності обов`язку щодо укладення відповідного договору сторони в даній справі не заперечують, однак водночас ПФ "Юнона" та ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" не дійшли згоди щодо умов договору, який підлягає укладенню.

Наполягаючи на укладенні договору у запропонованій ПФ "Юнона" редакції, апелянт зазначає, що розміщений у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем зразок договору на експлуатацію складових газорозподільної системи не є типовим і не є примірним, тому сторони не позбавлені права виходити з форми договору, що запропонована у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем і доповнити чи змінити його зміст на власний розсуд. За таких обставин апелянт вважає, що порівняння судом першої інстанції редакції запропонованого ПФ "Юнона" договору з редакцією зразка договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, викладеного у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем (п. 2 глави 1 розділу III), є помилковим.

Стосовно наведених аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією з загальних засад цивільного законодавства, що, зокрема, конкретизується в ст. 627 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 627 Цивільного України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Однак, закріпивши принцип свободи договору у Цивільному кодексі України, законодавець разом із тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.у 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства (аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, в постанові від 17.08.2021 у справі №906/1399/20.

З урахуванням вищенаведених положень пункту 2 глави 1 розділу III Кодексу ГРС, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що для позивача відносно такого виду майна як складові газорозподільних систем, що є його власністю, свобода в укладанні договору, свобода у виборі контрагента та свобода у визначенні умов договору обмежена вимогами нормативних актів в сфері функціонування ринку природного газу.

Апелянт посилається на висновки, викладені в постановах посиланням на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №911/2354/17, від 23.05.2018 у справі №927/751/17.

Як вбачається зі змісту вказаних постанов, Верховний Суд дійшов висновку, що договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у Додатку №3 до Кодексу газорозподільних систем, не визначений як типовий або примірний, тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Отже, згідно з правовою позицією Верховного Суду, на яку посилається апелянт, необхідною умовою для відступлення від форми, встановленої додатком до Кодексу ГРС, є наявність взаємної згоди сторін щодо такого відступлення.

Однак у даному випадку така згода відсутня.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відтак, відповідач за зустрічним позовом не може бути примушений до укладення договору на тих умовах, які вважає прийнятними позивач за зустрічним позовом.

З урахуванням тих обставин, що місцевий господарський суд відмовив у задоволенні первісного позову, предметом якого була вимога ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" про визнання укладеним договору експлуатації складових газорозподільної системи у редакції, визначеній вказаним товариством (в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено і не є предметом апеляційного перегляду в даному провадженні), колегія суддів зазначає, що за відсутності згоди відповідача за зустрічним позовом на умови договору, запропоновані позивачем за зустрічним позовом, порівняння судом першої інстанції редакції запропонованого ПФ "Юнона" договору з редакцією зразка договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, викладеного у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем (п. 2 глави 1 розділу III) є правомірним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який у постанові від 08.12.2021 у справі №910/21466/17 зазначив наступне: «Суди, проаналізувавши редакцію договору на експлуатацію складових газорозподільної системи, надану Позивачем з урахуванням змін щодо дії строку цього договору, дійшли висновку, що запропонована редакція відповідає положенням договору, наведеному у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем. При цьому, з огляду на те, що запропонована Відповідачем редакція договору, яка наведена у протоколі розбіжностей, не відповідає положенням договору, наведеному у Додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, суди вказали про неможливість її включення до договору на експлуатацію складових газорозподільної системи». У вказаній постанові Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо задоволення позову про визнання укладеним договору саме в тій редакції, яка відповідає положенням договору, наведеному у додатку 3 до Кодексу ГРС.

У даній справі № 922/1992/24, як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується учасниками справи, позивач за зустрічним позовом просить визнати укладеним договір, положення якого істотно відрізняються від положень договору, наведеного у додатку 3 до Кодексу газорозподільних систем, а також від умов примірного договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2017 №95 "Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових". Зокрема, це стосується розміру річної плати розміру штрафних санкцій.

Надавши належну оцінку вказаним умовам, запропонованим позивачем за зустрічним позовом, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що вони не відповідають принципу справедливості, добросовісності і розумності та не виправдовуються свободою договору.

Твердження апелянта про те, що ПФ "Юнона" як власник газорозподільних систем має право вимагати укладення договору на своїх умовах, не обґрунтовані посиланням на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду щодо їх застосування.

Наполягаючи на врахуванні правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.12.2019 у справі №904/10956/16 стосовно того, що висновок суду не може ґрунтуватися на припущеннях та поясненнях однієї зі сторін ПФ "Юнона" водночас обґрунтовує свої вимоги за зустрічним позовом поясненнями, зокрема, про те, що викладена в п. 4 розділу 3 договору в редакції ПФ "Юнона" щомісячна оплата Оператором ГРМ Власнику 50000,00грн плати за експлуатацію майном обумовлена необхідністю відшкодування витрат на охорону складових газорозподільної системи та підтримку належному стані будівель на вищевказаних об`єктах та оплату податків (тобто посиланням виключно на власні майнові інтереси), а також припущеннями про розмір тарифної виручки відповідача за первісним позовом. На думку колегії суддів, така позиція позивача за первісним позовом є суперечливою.

Тому, враховуючи відсутність нормативно визначених обов`язкових вимог щодо укладення договору саме в тій редакції, яка запропонована позивачем за зустрічним позовом, а також відсутність згоди відповідача на укладення договору в цій редакції, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду про те, що зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, норм чинного законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, та пояснень представників учасників справи, ПФ "Юнона" не може відмовитися чи ухилитися від постачання газу через газорозподільні системи, які йому належать, але, як було встановлено під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, умови, на яких наполягає позивач за зустрічним позовом, не відповідають вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів виходить із того, що фактично газорозподільні системи, належні ПФ "Юнона", використовуються ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" як оператором ГРМ ці обставини підтверджено представниками сторін у судовому засіданні апеляційної інстанції. Тобто, враховуючи, що відповідного договору між сторонами не укладено, у даному випадку має місце бездоговірна експлуатація зазначених газорозподільних систем. Обов`язок оплати оператором ГРМ за користування газорозподільними системами є наявним в силу закону, але сторони не домовилися про об`єм, розмір, вартість користування вказаними об`єктами за Договором експлуатації складових газорозподільної системи.

Водночас, у разі наявності підстав та обставин щодо такого користування, власник систем не позбавлений можливості вимагати відшкодування понесених витрат на експлуатаційне обслуговування, технічний ремонт, та інші витрати, пов`язані з користуванням оператором ГРМ цими системами, у бездоговірному порядку. При цьому саме ТОВ "Газорозподільні мережі України" в особі Харківської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України" як фактичний користувач зобов`язаний та повинен нести ці витрати, пов`язані з експлуатацією мережі, яка належить ПФ "Юнона".

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, §58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24 (в оскаржуваній частині) підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватної фірми "Юнона" на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2024 у справі №922/1992/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення; порядок і строки оскарження постанови передбачені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повну постанову складено 14.03.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.О. Крестьянінов