ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" березня 2025 р. Справа № 924/50/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., за участю секретаря судового засідання Люкової Л.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Хмельницької філії

до комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання"

про стягнення 2817366,22 грн

за участю представників:

позивача - Канюка Т.В.

відповідача не з`явився

В засіданні оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

встановив: товариство з обмеженою відповідальністю Газорозподільні мережі України в особі Хмельницької філії звернулась до Господарського суду Хмельницької області з позовом про стягнення з комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" 1688831,02 грн, з яких 1552403,57 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу, 102359,40 грн пені, 5089,85 грн 3% річних, 28978,20 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.01.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/50/25, призначено підготовче засідання на 04.02.2025, яке відкладалось на 17.02.2025, 25.02.2025.

Ухвалою суду від 25.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 13.03.20205.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем своєчасно та в повному обсязі обов`язків щодо оплати наданих йому позивачем у вересні-листопаді 2024 року послуг з розподілу природного газу відповідно до Типового договору розподілу природного газу, укладеного шляхом підписання заяви приєднання №09420YCOEAGT016 від 01.10.2023.

Як на правову підставу позову позивач посилається на положення ст. ст. 525, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015.

Відповідач у відзиві на позов (від 20.01.2025) просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 102359,40 грн пені, 5089,85 грн 3% річних, 29978,20 грн інфляційних втрат.

Повідомив, що підприємство має фінансові труднощі, які спричинені заборгованістю держави з компенсації різниці в тарифах, низьким рівнем розрахунків за надані послуги під час воєнного стану, мораторієм на перегляд тарифів на послуги теплопостачання, значним підвищенням вартості енергоносіїв, матеріалів, що у сукупності унеможливлює своєчасне виконання фінансових зобов`язань. Вважає, що стягнення штрафних санкцій може призвести підприємство до банкрутства. Посилаючись на положення ст. 218 ГК України та те, що нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, 3% річних охоплюють періоди воєнного стану, звертає увагу на наявності обставин непереборної сили, які звільняють від відповідальності. Зазначаючи, що день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу за який здійснюються нарахування, вважає неправильним розрахунок 3% річних.

Позивачем в порядку ст. 46 ГПК України подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 2601613,99 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за вересень 2024 року - січень 2025 року, 126307,17 грн пені, 13894,75 грн 3% річних, 75550,31 грн інфляційних втрат.

З огляду на положення ст. ст. 13, 46 ГПК України, оскільки зазначена заява не суперечить вимогам чинного законодавства, вона прийнята судом відповідно до ухвали суду від 17.02.2025, яка занесена до протоколу судового засідання.

Відповідач у заявах від 03.02.2025, від 25.02.2025 просив розглянути справу без участі його представника, за наявними матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Комунальне підприємство "Славутське житлово-комунальне об`єднання" (споживач) приєдналося до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. №2498 шляхом підписання заяви-приєднання №09420YCОEAGT016 від 01.10.2023 для споживача, що не є побутовим.

У п.п. 1.2, 1.3 Типового договору зазначено, що умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 №2494. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви приєднання за формою, наведеною у додатках до цього Договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору, оператор газорозподільної мережі зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

У розділі VI договору сторони погодили порядок розрахунків. Зокрема, оплата вартості послуги оператора газорозподільних мереж з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора газорозподільних мереж, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.

Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (п. 6.3 договору).

Розрахунковим періодом за цим договором сторони визначили є календарний місяць (п. 6.4 договору).

За приписами п. 6.6 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора газорозподільної мережі. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору газорозподільної мережі за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора газорозподільної мережі кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

У п. 6.8 договору передбачено, що надання оператором газорозподільних мереж послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно із п. 7 2 договору Оператор ГРМ має право, зокрема, отримувати від Споживача оплату за цим Договором, а згідно із п. 7 4 договору - Споживач зобов`язується, зокрема, здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Відповідно до п. 8.2 договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У п. 10.1 договору зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 10.2 договору).

Відповідно до п.п. 10.3, 10.4 договору сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку.

У додатку № 4 до Типового договору сторони узгодили розрахунок втрат і витрат природного газу, перелік точок комерційного обліку споживача.

Позивачем за період вересень 2024 року січень 2025 року надано відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 2601613,99 грн, про що сторонами складено акти наданих послуг з розподілу природного газу: №ХМН030626 від 30.09.2024 на суму 517467,89 грн; №ХМН031686 від 31.10.2024 на суму 517467,82 грн; №ХМН035898 від 30.11.2024 на суму 517467,86 грн; №ХМН037869 від 31.12.2024 на суму 517467,82 грн; №ХМН040338 від 31.01.2025 на суму 531742,60 грн. Акти містять підписи представників, скріплені відтисками печаток сторін.

Відповідач отримані послуги не оплатив, в зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача 2601613,99 грн заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за вересень 2024року - січень 2025 року, 126307,17 грн. пені, 13894,75 грн. 3% річних, 75550,31 грн. інфляційних втрат відповідно до поданих розрахунків.

Позивачем складено акт звірки взаємних розрахунків №1960 по стану за період 01.10.2023 - 18.12.2024 та № 138 за період 01.102023-13.02.2025.

Матеріали справи містять оборотно-сальдову відомість за період 01.10.2023-16.12.2024, 01.102023-13.02.2025, Постанови НКРЕКП № 1839 від 26.12.2022 "Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ "Газорозподільні мережі України" №1779 від 29.09.2023 "Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26.12.2022 №1839 та врегулювання питань щодо провадження ТОВ "Газорозподільні мережі України" діяльності з розподілу природного газу".

Відповідачем в матеріали справи надано протоколи засідань Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Хмельницькій обласній державній адміністрації №8 від 21.03.2023, №9 від 04.08.2023, №9 від 14.11.2023, №9 від 02.03.2024, №9 від 21.05.2024, №8 від 21.11.2024, відповідно до яких відповідачу узгоджено суми заборгованості в різниці в тарифах за теплову енергію, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, інформацію про розподіл та використання коштів, що надходять на небюджетні рахунки/з небюджетних рахунків теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у розрахунковому періоді за серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги таке.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади, державні органи та органи державної влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

За приписами ч.1 ст.40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Типовий договір розподілу природного газу затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498.

Відповідно до п.1.3 Типового договору розподілу природного газу, цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Згідно із ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним (ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу").

Відповідно до п. 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між оператором газорозподільної мережі та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункти 3, 4 глави 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (п. 7 глави 3 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач приєднався до умов Типового договору розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420YCОEAGT016 від 01.10.2023, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу послугу з розподілу природного газу, а відповідач зобов`язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

За нормами п. 9 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, надання оператором газорозподільних мереж послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг. Оператор газорозподільних мереж до п`ятого числа місяця, наступного за звітним, надсилає споживачу два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний період, підписані уповноваженим представником оператором газорозподільних мереж. Споживач протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов`язаний повернути оператору газорозподільних мереж один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 6.8 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Факт належного виконання позивачем умов Типового договору від 01.10.2023 в частині надання відповідачу послуг з розподілу природного газу за період вересень 2024 року - січень 2025 року на суму 2601613,99 грн підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг, підписаними представниками та скріпленими відтисками печаток сторін.

Як передбачено пунктами 1, 2, 6 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання.

Споживач, що не є побутовим, оплачує вартість замовленої річної потужності виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Згідно з п. 6.4 Типового договору розподілу природного газу, розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Крім того, відповідно до п. 6.6 Типового договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 (десятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Доказів оплати відповідачем наданих послуг з розподілу природного газу за період вересень 2024 року - січень 2025 року в сумі 2601613,99 грн суду не подано.

Відтак, відповідач, являючись боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму основного боргу в розмірі 2601613,99 грн. Водночас, доказів на спростування заявленої суми боргу суду не подано, натомість відповідач не заперечує проти суми основного боргу.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 2601613,99 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В зв`язку із несплатою боргу , позивач також заявив до стягнення з відповідача 13894,75 грн 3% річних (за періоди: 11.10.2024-14.02.2025; 12.11.2024-14.02.2025; 11.12.2024-14.02.2025; 11.01.2024-14.02.2025; 11.02.2025-14.02.2025) та 75550,31 грн інфляційних втрат (за періоди: жовтень 2024 року - січень 2025 року; листопад 2024 року - січень 2025 року; грудень 2024 року - січень 2025 року).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.19 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).

Суд з використанням системи ІПС "Законодавство" здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення 13894,75 грн 3% річних, зазначає, що останній проведено правомірно, арифметично вірно. З врахуванням наведено спростовуються твердження відповідача про невірне нарахування 3% річних.

Проаналізувавши та перевіривши з використанням системи ІПС "Законодавство" розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в розмірі 75550,31 грн, судом встановлено, що позивачем нарахування за визначені періоди на суми наявної заборгованості (жовтень 2024 року - січень 2025 року; листопад 2024 року - січень 2025 року; грудень 2024 року - січень 2025 року) здійснені в можливих межах. Проте, при додаванні загальної суми інфляційних втрат позивачем допущено помилку, оскільки вірною є сума в розмірі 69340,69 грн. З огляду на наведене, позовні вимоги щодо стягнення 6209,62 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Контррозрахунку нарахувань 3% річних, інфляційних втрат суду не подано.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 126307,17 грн пені згідно з поданим розрахунком.

Судом враховується, що ст. 230 ГК України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виходячи із змісту ст. ст. 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У п. 8.2. Договору сторони передбачили, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З огляду на зазначене, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені з використанням системи ІПС "Законодавство", судом встановлено, що останні нараховані в межах допустимих до стягнення. Контророзрахунку нарахування пені суду не подано.

Разом з тим відповідач, посилаючись на скрутне матеріальне становище, виникнення заборгованості через обставини, які не залежать від його волі, зокрема введення військового стану в країні, просить відмовити в задоволені заявленої до стягнення суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

З аналізу наведеної норми слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі №904/3886/21 зазначив, що форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести факт їх виникнення; те, що обставини є форс-мажорними для конкретного випадку.

Необхідною умовою є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їх здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання.

Відповідач зобов`язаний надати не лише документ уповноваженого органу, який засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливили виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2022 у справі №927/25/21).

Отже, окрім наявності обставин непереборної сили, для звільнення від відповідальності за повне чи часткове невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе за договором зобов`язань відповідач має довести, що визначені ним обставини є форс-мажорними та стали причиною неможливості виконання ним обов`язків з оплати товару.

У п. 10.1 договору зазначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами цього Договору. Строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин (п. 10.2 договору).

Сторони зобов`язані негайно повідомити про форс-мажорні обставини та протягом чотирнадцяти днів з дня їх виникнення надати підтвердні документи щодо їх настання відповідно до законодавства. Засвідчення форс-мажорних обставин здійснюється у встановленому законодавством порядку (п.п. 10.3, 10.4 договору).

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України, які би свідчили про те, що виконання відповідачем свого зобов`язання унеможливлено внаслідок дії непероборної сили, з дотриманням вищенаведених умов договору.

Необґрунтованими суд вважає посилання відповідача про безпідставність нарахування інфляційних втрат, 3% річних за період воєнного стану, оскільки законодавством не встановлено заборони щодо відповідних нарахувань.

Крім того, дія воєнного стану поширюється не тільки на відповідача, а й на позивача.

Тому, з огляду на наявність боргу за послуги з розподілу газу, з врахуванням наведеного, відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 3% річних, інфляційних нарахувань, пені.

Разом з тим, судом враховується, що у рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013 слідує, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є юридичною особою, яка надає житлово-комунальні послуги, спрямовані на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Судом беруться до уваги твердження відповідача, щодо причин виникнення заборгованості з огляду на наявну заборгованість держави з компенсації різниці в тарифах за теплову енергію, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка станом на 01.01.2025 склала 37334045 грн, що відображено зокрема в протоколах засідання Територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах при Хмельницькій обласній державній адміністрації №8 від 21.03.2023, №9 від 04.08.2023, №9 від 14.11.2023, №9 від 02.03.2024, №9 від 21.05.2024, №8 від 21.11.2024, низький рівень розрахунків населення за надані послуги у період воєнного стану та наявну заборгованість за житлово - комунальні послуги станом на 01.01.2025 в розмірі 29941697,06 грн, значне підвищення вартості енергоносіїв, матеріалів та інших необхідних для роботи ресурсів, відсутність обігових коштів в зв`язку із дією Постанови КМУ №812 від 19.07.2022 "Про затвердження Положення про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам", наявність мораторію на перегляд тарифів.

Водночас, судом враховується, що відповідач не заперечує проти суми основного боргу, здійснює погашення заборгованості за попередні періоди, що підтверджується позивачем, позивач застосував до відповідача також 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційні нарахування, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів.

Також судом береться до уваги правовий зміст інституту неустойки, основною метою якого є стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання; при цьому остання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Зважаючи на вищевикладене, обставини справи, враховуючи загальні засадами цивільного законодавства -справедливість, добросовісність та розумність, суд доходить висновку про доцільність зменшення пені, заявленої до стягнення з відповідача на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін з урахуванням обставин, наведених сторонами в обґрунтування позицій.

Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, враховуючи обставини справи та вищенаведені законодавчі положення у їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача 2601613,99 грн заборгованості за послуги з розподілу природного газу, 51179,70 грн пені, 13894,75 грн 3% річних, 69340,69 грн інфляційних втрат.

В стягненні 6209,62 грн інфляційних втрат та 51179,70 грн пені належить відмовити.

Судом зважається на те, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Згідно ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, суд зважає на те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення. Аналогічна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 05.04.2018 у справі № 917/1006/16.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Хмельницької філії до комунального підприємства "Славутське житлово-комунальне об`єднання" про стягнення 2817366,22 грн задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Славутське житлово - комунальне об`єднання" (м. Славута, вул. Миру, 14А; код 34432514) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України" в особі Хмельницької філії (м. Хмельницький, проспект Миру, 41; код 45346,99 грн (два мільйони шістсот одну тисячу шістсот тринадцять гривень 99 копійок) заборгованості за послуги з розподілу природного газу, 51179,70 грн (п`ятдесят одну тисячу сто сімдесят дев`ять гривень 70 копійок) пені, 13894,75 грн (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто чотири гривні 75 копійок) 3% річних, 69340,69 грн (шістдесят дев`ять тисяч триста сорок гривень 69 копійок) інфляційних втрат, 33733,88 грн (тридцять три тисячі сімсот тридцять три гривні 88 копійок) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повне рішення складено 18.03.2025.

Суддя В.В. Виноградова