ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/90/25

Господарський суд Рівненської області у складі судді А.Качура,

розглянув матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна"

до відповідача: Зорянської сільської ради

про: визнання права власності на нежитлову будівлю

секретар судового засідання: С.Коваль

представники:

від позивача: А.Дегтярьов

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Зорянської сільської ради про визнання права власності на нежитлову будівлю - склад металів, площею 352,9 кв.м., яка розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, кадастровий номер земельної ділянки розташування: :01:026:0001, згідно технічного паспорту №ТІ01:5053-3207-9027-9895.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" є правонаступником Спільного Українсько-англійського підприємства "АД-Зоря", яке було засновано згідно з рішенням установчих зборів акціонерів 9 серпня 1994 року.

Позивач вказує, що добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нежитловою будівлею - складом металів, площею 352,9 кв.м., яка розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, в своїй господарській діяльності понад 30 років, а тому звернувся до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

У своїй заяві від 19 лютого 2025 року №536/06-03-11/25 відповідач вказав, що визнає позов повністю.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 3 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25 лютого 2025 року.

Ухвалою від 25 лютого 2025 року суд відклав підготовче засідання на 11 березня 2025 року.

26 лютого 2025 року Зорянською сільською радою подано заяву про визнання позову.

Згідно з нормами частини 1 статті 191 ГПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина 4 статті 191 ГПК України).

Згідно з положеннями статті 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

З огляду на визнання відповідачем позову суд вважає за можливе розглянути справу за результатами підготовчого провадження та ухвалити рішення відповідно до положень статті 185 ГПК України.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Господарський суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" (Ідентифікаційний код юридичної особи 22555135) є юридичною особою, створеною і зареєстрованою у встановленому чинним законодавством порядку, шляхом перетворення Приватного акціонерного товариства "Вераллія Україна" (Ідентифікаційний код 22555135). Дата державної реєстрації: 17.12.2001 року, юридична особа утворена в результаті перетворення. Дані про взяття на облік як платника податків 25.11.1994 року у Державній службі статистики України. Дані про взяття на облік як платника податків 10.10.1994 року, дані про взяття на облік як платника єдиного внеску 01.01.1995 року.

Позивач вказує, що спочатку Приватне акціонерне товариство "Вераллія Україна" було засноване як Спільне Українсько-англійське підприємство "АД-Зоря" у формі акціонерного товариства закритого типу згідно з рішенням установчих зборів акціонерів від 09 серпня 1994 року і зареєстроване в Рівненській районній державній адміністрації 12 вересня 1994 року.

Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів назва товариства була змінена з Спільного Українсько-англійського підприємства "АД-Зоря" у формі акціонерного товариства закритого типу на Закрите акціонерне товариство "Консюмерс-Скло-Зоря". ЗАТ "Консюмерс-Скло-Зоря" стало правонаступником прав та обов`язків Спільного Українсько-англійського підприємства "АД-Зоря" у формі акціонерного товариства закритого типу.

Відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 17 грудня 2010 року найменування товариства було змінено з Закритого акціонерного типу на ПрАТ у зв`язку з приведенням діяльності товариства у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства". Відповідно до рішення єдиного акціонера товариства №26 від 04 вересня 2019 року, назву "Консюмерс-Скло-Зоря" було змінено на ПрАТ "Вераллія Україна".

Згідно із технічним паспортом від 20 вересня 2024 року, будівля складу металів знаходиться за адресою: Рівненська область, село Зоря, вул. Промислова 1, площа 352,9 кв.м., була побудована у 1971 році.

Згідно з державним актом на право постійного користування землею серії ІІ-РВ №00384 від 15 квітня 1998 року Спільному українсько-англійському підприємству у формі АТ закритого типу "АД-Зоря" в с.Зоря надано у постійне користування 11,7 гектарів землі для обслуговування будівель і споруд склозаводу.

Відповідно до довідки КП Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації №135 від 20 вересня 2024 року, станом на 01 січня 2013 року право власності на будівлю складу металів не було зареєстровано.

Згідно з бухгалтерською довідкою ТОВ "Вераллія Україна", станом на 23 жовтня 2024 року на балансі підприємства обліковується основний засіб - інвентарний номер 27099 "Склад металів (ст: Компресорна), залишкова вартість становить 1700 грн. Даний основний засіб перебуває на балансі з 26 грудня 2001 року, площа об`єкту 384,9 кв.м.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкту від 17 січня 2025 року, оціночна вартість об`єкту - будівлі складу металів площею 352,90 кв.м. 1971 року введення в експлуатацію та становить 165 944,12 грн.

У матеріалах справи наявний дублікат паспорту на кран мостовий опорний електричний керований з підлоги. Згідно відомостей, що містяться у вказаному паспорті, вказаний кран використовувався ЗАТ "Консюмерс-Скло-Зоря", ПрАТ "Консюмерс-Скло-Зоря", ТОВ "Вераллія Україна", місцезнаходження крана - склад металу. Вказаний кран починаючи з 17 серпня 2006 року проходив регулярне технічне обслуговування. Останній запис про обстеження крану датований 20 лютого 2024 року.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, земельна ділянка за кадастровим номером :01:026:0001 має цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємства переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Правокористувачем щодо права постійного користування земельною ділянкою вказано ПрАТ "Вераллія Україна" (ідентифікаційний код 22555135).

Позивач вказує, що будівля складу металів знаходиться на території підприємства, яка завжди знаходиться під цілодобовою охороною. Територія підприємства обнесена бетонним парканом висотою 230 см. На території підприємства ведеться відеоспостереження. Позивач, починаючи з 2014 року, винаймає охоронну фірму задля забезпечення цілодобової охорони, про що були укладені наступні договори: договір №30-04/14 від 30 квітня 2014 року, договір №30-04/15 від 30 квітня 2015 року, договір №29-04/16 від 29 квітня 2016 року, договір №30-04/18 від 30 квітня 2018 року з додатковими угодами, договір №ЕС3004/23 від 30 квітня 2023 року. До 2014 року позивач здійснював охорону власними силами.

У матеріалах справи наявні звіти про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкту: "Склад металу" по АДРЕСА_1 за 2024 рік, 2021 рік, 2005 рік..

Позивач вказує, що добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном в своїй господарській діяльності. Позивач доглядає та обслуговує зазначену будівлю понад 30 років, а тому звернувся до суду з позовом про визнання права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

З наведених обставин встановлено, що позов стосується визнання права власності на об`єкт нерухомості який знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні позивача. Даний об`єкт нерухомості використовується у господарській діяльності позивача.

Відповідач позов визнав повністю.

Відповідно до статей 15 - 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права.

Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з приписами статті 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, статтею 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до п. 8 "Прикінцевих та перехідних положень" ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

В постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.03.2020 року у справі №910/858/19, від 10.02.2020 року у справі №923/82/19, від 16.01.2020 року у справі №916/455/10, від 02.08.2019 року у справі №915/945/18, від 02.08.2019 року у справі №915/962/18, від 09.07.2019 року у справі №920/999/16, від 11.06.2019 року у справі №922/1574/17, від 11.06.2019 року у справі № 917/2156/17.

У постанові від 01.08.2018 року у справі №201/12550/16-ц Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України (постанова ВП ВС від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17).

Таким чином, згідно з висновком щодо застосування норм права, сформованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

За змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

У постановах Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №296/6949/17, від 24.01.2019 року у справі №755/16913/16-ц, від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 викладена правова позиція, відповідно до якої за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого, його власнику було відмовлено.

У постанові від 02.08.2019 року у справі №915/962/18 Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції при вирішення спору, у справі, яка розглядається, дійшов помилкового висновку про те, що набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише у разі існування відомостей про попереднього власника, що унеможливлює набуття особою права власності на спірний об`єкт нерухомості як на безхазяйну річ, оскільки такий висновок не узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №910/17274/17, за якими, зокрема, відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові КГС ВС від 02.08.2019 року у справі № 915/945/18.

При набувальній давності тягар доказування добросовісності лягає на зацікавлену сторону - на позивача (постанова КГС ВС від 02.08.2019 у справі № 915/945/18).

В даному випадку суд встановив, що нежитлова будівля - склад металів, площею 352,9 кв.м., яка розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1 не належить до категорій майна, вилучених із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння є законним та може бути об`єктом набувальної давності.

Позивач добросовісно заволодів нерухомим майном з метою здійснення своєї господарської діяльності. Позивач чесно, відкрито прийняв склад металів на баланс та більше 10 років безперервно використовує, обслуговує, отримує прибуток та несе відповідальність за забезпечення. Позивач відкрито володіє спірним нерухомим майном з часу свого створення по теперішній час. Право власності на склад металів за жодною особою не зареєстровано, тобто у вказаного об`єкта відсутній власник, а також відсутні інші особи, які претендують на це майно. Окрім цього у позивача відсутній титул (підстава) для володіння майном та набуття права власності.

Отже, судом встановлено, що у позивача відсутні правоустановчі документи на спірне нерухоме майно, а право власності згідно з вимогами чинного законодавства не зареєстровано.

Також суд ураховує, що за час відкритого володіння та користування жодна інша юридична або фізична особа не зверталися з заявою до органів поліції, прокуратури, органів місцевого самоврядування, до будь якого суду України щодо витребування майна з чужого незаконного заволодіння та не заявляла у будь-який спосіб своїх прав на цей об`єкт.

Висновки суду

Ураховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір суд установив, необхідну сукупність обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, з якою законодавець пов`язує набувальну давність, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, яким є позивач; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном з боку позивача; відкритість та безперервність володіння позивача будівлею складу; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

З огляду на таке суд зробив висновок про задоволення позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір судового збору за даними вимогами складає 3 028,00 грн.

Згідно з правилами статті 130 ГПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином судовий збір в розмірі 1 514,00 грн необхідно повернути особі яка його сплатила у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Решта судового збору має бути стягнута з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, ідентифікаційний код 22555135) право власності на будівлю складу металів, площею 352,9 кв.м., яка розташована за адресою: Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, кадастровий номер земельної ділянки розташування: :01:026:0001, згідно технічного паспорту №ТІ01:5053-3207-9027-9895.

3. Стягнути з Зорянської сільської ради (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, площа Володимира Плютинського 1, ідентифікаційний код 04387220) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, ідентифікаційний код 22555135) 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп судового збору.

4. Ухвалою суду повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, ідентифікаційний код 22555135) з державного бюджету України 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп судового збору.

Позивач (Стягувач): Товариство з обмеженою відповідальністю "Вераллія Україна" (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, вул.Промислова 1, ідентифікаційний код 22555135).

Відповідач (Боржник): Зорянська сільська рада (35314, Рівненська область, Рівненський район, с.Зоря, площа Володимира Плютинського 1, ідентифікаційний код 04387220).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне рішення складено 13 березня 2025 року.

Суддя Андрій КАЧУР