РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.02.2025Справа № 910/3879/24

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван"
доПриватного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас"
простягнення грошових коштів у сумі 741 166,11 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/3879/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" (далі також - позивач, ТОВ "Стар Інвестмент Ван") до Приватного акціонерного товариства "Броварський завод пластмас" (далі також - відповідач, ПрАТ "Броварський завод пластмас") про стягнення грошових коштів у сумі 741 166,11 грн.

13.05.2024 позивачем було долучено Довідку - розрахунок інфляційного збільшення та трьох відсотків річних на суму боргу від 29.03.2024.

Відповідач, у свою чергу, 16.05.2024 подав відзив.

З огляду на строки розгляду справи та на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 27.02.2025.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання 27.02.2025 не забезпечили. Позивач 27.02.2025 подав клопотання про розгляд за відсутності його представника.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18 апеляціи?ну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» на рішення Господарського суду Киі?вськоі? області від 05.02.2019 у справі № 911/1850/18 було задоволено; рішення Господарського суду Киі??вськоі? області від 05.02.2019 у справі № 911/1850/18 - скасовано; прии?нято у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, яким в тому числі:

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» 616 700 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот гривень) судових витрат по сплаті судового збору.

- стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» 925 050 грн. (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятдесят гривень) судового збору за подання апеляціи?ноі? скарги.

Постановою Верховного суду у складі колегіі? суддів Касаціи?ного господарського суду від 13.07.2022 у справі № 911/1850/18 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» про зупинення провадження у справі № 911/1850/18; касаціи?ну скаргу Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» залишено без задоволення; постанову Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18 залишено без змін; поновлено виконання постанови Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18.

27 квітня 2021 року Господарським судом Киі?вськоі? області було видано:

- наказ про примусове виконання постанови Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» 616 700 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот гривень) судових витрат по сплаті судового збору;

- наказ про примусове виконання постанови Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» 925 050 грн. (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятдесят гривень) судового збору за подання апеляціи?ноі? скарги.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича від 30.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП 65314430 з примусового виконання наказу про примусове виконання постанови Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі No911/1850/18 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» (ідент. код 00203594; адреса: 02088, м. Киі?в, вул. Промислова 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» (ідент. код 42682150; адреса: 01601, м. Киі?в, площа Спортивна 1, корпус А) 925 050 грн. (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч п`ятдесят гривень) судового збору за подання апеляціи?ноі? скарги.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича від 30.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП 65314496 з примусового виконання наказу про примусове виконання постанови Північного апеляціи?ного господарського суду від 04.03.2021 у справі No911/1850/18 щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Броварськии? завод пластмас» (ідент. код 00203594; адреса: 02088, м. Киі?в, вул. Промислова 10) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Стар Інвестмент Ван» (ідент. код 42682150; адреса: 01601, м. Киі?в, площа Спортивна 1, корпус А) 616 700 грн. (шістсот шістнадцять тисяч сімсот гривень) судових витрат по сплаті судового збору.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бережного Ярослава Вікторовича від 30.04.2021 об`єднано виконавчі провадження № 65314430 та № 65314496 у зведене виконавче провадження № 65315550.

28.04.2023 року ТОВ «Стар Інвестмент Ван» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про відкриття відносно ПрАТ «Броварськии? завод пластмас» справи про банкрутство у зв`язку із неможливістю останнього погасити наявну кредиторську заборгованість у розмірі 2 261 880,55 грн., яка складається із розміру присуджених до стягнення у справі № 911/1850/18 витрат по сплаті судового збору (1 541 750,00 грн.), а також нарахованих на вказану суму за період з 04.03.2021 по 27.04.2023 інфляціи?ного збільшення (620 656,00 грн.) та 3 % річних (99 474,55 грн.).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2023 № 910/6713/23 заяву "Стар Інвестмент Ван" про банкрутство ПрАТ «Броварськии? завод пластмас» було прии?нято до розгляду

Як стверджує позивач та не заперечував відповідач, в ході слухання по суті вказаноі? заяви, 13.10.2023 року головою наглядовоі? ради ПрАТ «Броварськии? завод пластмас» Грегорі Анною Володимирівною сплачено на користь ТОВ «Стар Інвестмент Ван» грошові кошти у розмірі 616 700,00 грн. та 925 050,00 грн., що підтверджується квитанцією від 13.10.2023 до платіжноі? інструкціі? № 0.0..1 (призначення платежу «сплата судового збору зг. наказу Господарського суду Киі?вськоі? області від 27.04.2021 по справі № 911/1850/18 від 04.03.2021 від Грегорі Анна Володимирівна - платіж за власні кошти») та квитанцією від 13.10.2023 до платіжноі? інструкціі? № 0.0..1 (призначення платежу «сплата судового збору зг. наказу Господарського суду Киі?вськоі? області від 27.04.2021 по справі № 911/1850/18 від 04.03.2021 від Грегорі Анна Володимирівна - платіж за власні кошти»).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.10.2023 (повнии? текст ухвали складено 23.11.2023) у справі № 910/6713/23 відмовлено ТОВ «Стар Інвестмент Ван» у відкритті провадження у справі про банкрутство ПрАТ «Броварськии? завод пластмас» (надалі також - ПрАТ «БЗП»).

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, як стверджує позивач, що оскільки між ТОВ «Стар Інвестмент Ван» та ПрАТ «Броварськии? завод пластмас» виникли грошові зобов`язання, за якими боржник зобов`язании? сплатити на користь кредитора 1 541 750,00 грн., і такі зобов`язання виникли з судового рішення, ТОВ «Стар Інвестмент Ван» в даному випадку має право на нарахування 3% річних та інфляціи?них втрат за весь час прострочення зобов`язання до дати звернення до суду із відповідною заявою.

На думку позивача, передумовою для нарахування 3% річних та інфляціи?них втрат є несвоєчасне виконання боржником грошового зобов`язання (частина друга статті 625 ЦК Украі?ни), внаслідок чого у боржника виникає обов`язок сплатити кредитору суму інфляціи?них втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляціи?них процесів у період прострочення і?х оплати та трьох процентів річних від простроченоі? суми.

Відповідач проти заявленого позову заперечував у повному обсязі, посилаючись, зокрема, на наступне:

- наведений позивачем розрахунок є безпідставним, а періоди нарахування визначені невірно;

- 3 % річних та інфляціи?ні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу, а тому безпідставним є і?х нарахування на стягнутии? судовии? збір.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статей 526, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК, за час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.5 постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18.

При цьому, суд зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 910/3855/17.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Нарахуванням позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора (позивача), яке він може реалізувати при неналежному виконанні боржником грошового зобов`язанні, що наразі допущено відповідачем та водночас є підставою настання для останнього відповідних правових наслідків, в даному випадку передбачених частиною 2 статтею 625 ЦК України.

Так, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Однак, враховуючи надані відповідачем до матеріалів докази щодо сплати ним суми судового збору, суд погоджується з доводами відповідача та зазначає про відсутність у позивача підстав для здійснення нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму судового за визначений ним період.

Зокрема, розрахунок вказаних сум здіи?снюється за період з 04.03.2021 (день ухвалення постанови ПАГС у справі № 911/1850/18) по 13.10.2023, що складає 954 дні.

Однак, такии? підхід є помилковим, виходячи з наступного.

Постанова ПАГС не є підставою для стягнення грошових коштів з ПрАТ «БЗП». Такою підставою в даніи? ситуаціі? стали накази Господарського суду Киі?вськоі? області від 27.04.2021, тобто якщо нараховувати інфляціи?не збільшення та 3% річних на всю заявлену суму, то це слід робити не раніше, ніж з 28.04.2021, тобто наступного дня, після видачі наказів Господарським судом Киі?вськоі? області.

Крім того, сама постанова ПАГС від 04.03.2021 у справі № 911/1850/18, була складена та підписана в повному вигляді лише 12.04.2021.

Більше того, ухвалою КГС ВС від 02.07.2021 у справі № 911/1850/18 було зупинено виконання постанови ПАГС від 04.03.2021 та поновлено лише 13.07.2022, тобто у період з 02.07.2021 по 13.07.2022, ПрАТ «БЗП» не був зобов`язании? виконувати накази Господарського суду Киі?вськоі? області.

Судом не вбачається за можливе здійснювати вказані вище нарахування на суму судового збору, оскільки останній не є основним договірним зобов`язанням та з наданих позивачем доказів неможливо встановити строк настання у відповідача зобов`язання з його оплати, а відтак і факту прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.04.2019 у справі № 910/1973/18.

Крім того, суд зазначає, що традиційно підставами виникнення майнових зобов`язань називаються обставини, визначені законом як юридичні факти, у складі яких вирізняють договір і правопорушення (делікт). Судове рішення про відшкодування шкоди не є юридичним фактом, що породжує деліктні правовідносини, ним є сама шкода, як певні негативні зміни в майновому стані потерпілого, тому й самі деліктні правовідносини виникають в момент завдання шкоди.

Рішення суду за загальним правилом не може породжувати зобов`язання грошового характеру, тому що зобов`язання боржника завжди передує судовому рішенню. Судове рішення у цьому разі не виступає юридичним фактом, що породжує зобов`язання, а слугує підтвердженню факту певного правопорушення та визначає суму коштів, що становить зміст цього зобов`язання.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача 741 166,11 грн 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на суму судового збору, є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В п. 53 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2012 у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (Заява № 387/03), зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими, узгодженими.

Судом зроблено оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, з`ясовані мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування в даному спорі, в тому числі застосовано до спірних правовідносин норму права та вказано мотиви такого застосування, що відповідає положенням ст. 238 ГПК України.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Стар Інвестмент Ван" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 10.03.2025 року.

Суддя Ю.О.Підченко