ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" березня 2025 р. Cправа № 902/1171/23

за позовом: Релігійної громади Свято-Успенської парафії села Клембівка Ямпільського району Могилів - Подільської єпархії в особі керівника Широкоступа Віталія Олексійовича (вул. В. Наконечного, 36А, с. Клембівка, Ямпільський р-н., Вінницька обл.)

до: Ямпільської міської територіальної громади (вул. Свободи, бул. 132, м. Ямпіль, Могилів-Подільський р-н., Вінницька обл., 24500) в особі Клембівького старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни (вул. Наконечного Віктора, буд. 19, с. Клембівка, Могилів -Подільський р-н., Вінницька обл., 24532)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, а саме на стороні відповідача Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації (вул. Хмельницьке шосе, 7. м. Вінниця, 21050).

про скасування рішення загальних зборів та статуту

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Надтока Т.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явився

третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

07.09.2023 Релігійна громада Свято-Успенської парафії села Клембівка Ямпільського району Могилів - Подільської єпархії в особі керівника Широкоступа Віталія Олексійовича звернулась до Господарського суду Вінницької області з позовом до Ямпільської міської територіальної громади про визнання незаконними та скасування рішення загальних зборів Релігійної громади Свято-Успенської парафії Української православної церкви () від 02.09.2023; про визнання недійсним та скасування, прийнятого на загальних зборах 02.09.2023 Статуту Релігійної громади Свято-Успенської парафії Української православної церкви ().

Відповідно до витягу з автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2023 дана справа передана на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкрито провадження у справі № 902/1171/23. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 02.10.2023.

Ухвалою суду від 16.10.2024 провадження у справі №902/1171/23 зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №906/1330/21. Звернуто увагу сторін про необхідність повідомлення суду про усунення обставин, що зумовили зупинення провадження.

03.04.2024 Великою Палатою Верховного Суду у справі № 906/1330/21 було прийнято постанову, яка набрала законної сили 03.04.2024.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 230 ГПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Провадження у справі продовжується із стадії, на якій його було зупинено.

З врахуванням викладеного слід призначити судове засідання з розгляду справи № 902/1171/23.

Ухвалою суду від 05.09.2024 поновлено провадження у справі № 902/1171/23. Повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання у справі, що відбудеться 03.10.2024.

На визначену дату судом 03.10.2024 в судове засідання з`явились представники позивача. Представники відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 05.09.2024.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про продовження підготовчого провадження на 30 днів, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 03.10.2024 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 31.10.2024.

На визначену дату судом 31.10.2024 в судове засідання учасники судового процесу не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 03.10.2024.

Поряд з цим, суд зауважує, що від представника позивача надійшло клопотання (вх. № канц. 01-34/10654/24 від 31.10.2024), про відкладення розгляду справи на іншу дату, з метою укладення угоди на представництво інтересів з адвокатом.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про задоволення клопотання представника позивача та відкладення підготовчого провадження, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 31.10.2024 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 21.11.2024.

Разом з тим, судове засідання у справі №902/1171/23 призначене на 21.11.2024 о 10:40 год. не відбулось у зв`язку з оголошеною у Вінницькій області повітряною тривогою, про що зазначено в службовій записці секретаря судового засідання від 21.11.2024.

Враховуючи те що судове засідання не відбулось, з незалежних від суду та сторін обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання на іншу дату та час.

Ухвалою суду від 21.11.2024 повідомлено учасників справи про підготовче судове засідання, що відбудеться 07.01.2025.

За результатами слухання справи 07.01.2025, внаслідок задоволення судом клопотання представника позивача від 07.01.2025 про відкладення судового засідання, підготовче судове засідання відкладено на 30.01.2025, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі.

Ухвалою суду від 07.01.2025 повідомлено сторін про підготовче судове засідання у справі №902/1171/23, яке відбудеться 30.01.2025.

На визначену дату судом 30.01.2025 в судове засідання представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 07.01.2025.

При цьому судом враховано клопотання третьої особи Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації (вх. № канц. 01-34/54/25 від 30.01.2025), про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.

30.01.2025 від представника позивача надійшло клопотання (вх. № канц. 01-34/984/25 від 30.01.2025) про відкладення розгляду справи на іншу дату з поважних причин.

За результатами проведеного судового засідання суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника позивача, оскільки остання не обґрунтована та не підтверджена доказами та дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2025 повідомлено учасників справи про розгляд справи по суті, що відбудеться 04.03.2025.

В судове засідання 04.03.2025 представник позивача не з`явився, при цьому останній повідомлений належним чином (шляхом доставки ухвали до Електронного кабінету ЄСІТС, про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка).

Представник відповідача правом участі в судовому засіданні 04.03.2025 не скористався, при цьому останній повідомлений належним чином (шляхом доставки ухвали до Електронного кабінету ЄСІТС, про що в матеріалах справи міститься відповідна довідка).

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання, при цьому судом взято до уваги заяву останнього (вх. № канц. 01/34/2142/25 від 03.03.2025) про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

04.03.2025 в судовому засіданні в порядку ст. 240 ГК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

В обґрунтування необхідності скасування рішення загальних зборів Релігійної громади Свято-Успенської парафії Української православної церкви (1) від 02.09.2023 та Статуту в новій редакції позивач посилається на те, що останні прийняті із порушенням компетенції органу, що видав даний акт, зокрема особами, що не є членами релігійної організації, за відсутності кворуму, без дотримання процедур, передбачених діючим Статутом; із порушенням прав позивача та членів релігійної громади. В обґрунтування своєї правової позиції та обрання належного способу захисту Позивач посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, а також зазначає, що ОСОБА_1 не був уповноваженою особою від Релігійної організації «Релігійна громада Української Православної Церкви Свято-Михайлівського кафедрального собору м. Шепетівка Хмельницької області» та ніколи не був членом релігійної громади.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/8710/23 від 19.09.2023), де доводи останнього зводяться до того, що Ямпільська міська рада Вінницької області є органом місцевого самоврядування, яка діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в України», тому оскаржуваного рішення (загальних зборів Релігійної громади Свято-Успенської парафії Української православної церкви від 02.09.2023) не приймала, оскільки не наділена повноваженнями щодо прийняття таких рішень та не брала участі у загальних зборах релігійної громади Свято-Успенської парафії Української православної церкви. Тому відповідач вважає, що Ямпільська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки оскаржуване рішення та Статут були прийняті Релігійною громадою Свято-Успенської парафії Української православної церкви.

Представник позивача щодо доводів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву заперечує, позиція останнього викладена у відповіді на відзив, зі змісту якої слідує, що фактично збори було зібрано в будинку культури під організацією старости Клембівського старостинського округу Зарічної- Бобошко Валентини Андріївни . Представником позивача зазначається, що згідно з п.2.1. затвердженого рішення 22 сесії Ямпільської міської ради 8 скликання 26.04.2022 № 1414 Положення про старосту Ямпільської міської територіальної громади, староста є посадовою особою місцевого самоврядування, працює на постійній основі в апараті Ямпільської міської ради та її виконавчого комітету, а в разі обрання членом цього виконавчого комітету - у виконавчому комітеті ради. Відповідно до п. 7.1. Положення при здійсненні наданих повноважень староста є відповідальний і підзвітний міській раді, підконтрольний міському голові. Тому за доводами позивача, відповідачем зазначено Ямпільську міську територіальну громаду в особі Клембівського старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни.

Із наявних доказів в матеріалах справи судом встановлено наступне:

19.03.1992 було зареєстровано релігійну громаду Свято-Успенської парафії Української православної церкви, запис про яку 28.05.2008 було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про що свідчить додана до позовної заяви виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з зазначеної виписки керівником релігійної громади являєтеся ОСОБА_3 .

10.09.2016 в храмі с Клембівка було проведено загальні збори віруючих релігійної громади Свято-Успенської парафії села Клембівка Ямпільського району Могилів - Подільської єпархії Української православної церкви на яких, зокрема, було прийнято Статут в новій редакції та обрано керівний орган громади (голову Парафіяльної ради, заступи, і голови Парафіяльної ради, скарбника) та ревізійну комісію.

15.09.2016 наказом начальника відділу у справах релігій облдержадміністрації Салецького 10 №199 Статут релігійної громади Свято-Успенської парафії села Клембівка Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви (в новій редакції) було зареєстровано.

Позивач зазначає, що в серпні 2023 через соціальну мережу Faсebook, позивачу стало відомо, що невідомими особами розміщено оголошення в якому зазначено, що 02.09.2023 будуть проведені збори членів Релігійної громади Свято-Успенської парафії Клембівка Ямпільського району Могилів-Подільської єпархії Української православної церкви.

За доводами позивача дане оголошення підписане як «ініціативна група, членів громади», а саме особами, які ні керівнику громади, ні членам громади, які відвідують богослужіння, невідомі.

Як слідує з матеріалів справи, дізнавшись про такі дії невідомих осіб ОСОБА_3 невідкладно звернувся до Управління у справах національностей та релігій Вінницької облдержадміністрації з заявою про такі незаконні дії невідомих осіб.

Також, 31.08.2023 ОСОБА_3 звернувся до правоохоронних органів з заявою про вчинення кримінального правопорушення про що свідчить доданий до позовної заяви талон повідомлення єдиного обліку № 2046.

Окрім того, 02.09.2023, у визначений в оголошенні час, ОСОБА_3 прибув до приміщення будинку культури с. Клембівка, де за доводами останнього також прибули особи, які не являються навіть жителями села та розпочали проводити збори релігійної громади.

Так, позивачем зазначається, що за результатами проведених зборів було прийнято рішення оформлене Протоколом загальних зборів віруючих релігійної громади Свято-Успенської парафії села Клембівка Ямпільського району Могилів - Подільської єпархії Української православної церкви від 02.09.2023.

За доводами позивача в результаті дій відповідача в Управління може бути затверджено статут громади в новій редакції, а також внесенні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних особою, фізичних особою - підприємців та громадських формувань про зміну до установчих документів та керівника юридичної особи Релігійної громади, який прийнятий особами, які не є членами релігійної громади, що безпосередньо стало підставою позову до суду.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини, воно закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Оскільки, підставою для звернення особи з позовом стало прийняття загальними зборами релігійної громади рішення, яке прямо впливає на права позивача щодо управління парафією спір за своєю правовою природою та правовими наслідками належить до корпоративних спорів.

З огляду на приписи та правила статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конституційного Суду України.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Необхідно відзначити, що рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсними) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт.

Для визнання недійсним рішення загальних зборів необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) юридичної особи. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлений, господарський суд не має підстав для задоволення позову. Не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Рішення, які були прийняті загальними зборами релігійної громади, належать до рішень, які були прийняті всередині цієї громади (релігійної організації) її членами, спрямовані на реалізацію цивільних прав, свобод та інтересів цих членів релігійної громади, а також спрямовані на забезпечення діяльності релігійної громади з метою задоволення інтересів членів релігійної громади.

Слід відзначити, що взаємовідносини церкви й держави визначаються Конституцією України та Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації". Правовою формою цих відносин є режим відокремлення від церкви.

Статтею 35 Конституції України передбачено, що церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави. Однією із особливостей ставлення держави до церкви (релігійних організацій) та законодавчі положення, які характеризують правовий зміст відокремлення церкви від держави в Україні, є те, що держава не втручається у здійснювану в межах закону діяльність релігійних організацій, тобто держава не втручається і не забороняє діяльності конфесійних організацій, якщо останні не порушують чинного законодавства, не посягають на життя, здоров`я, гідність особи, права інших громадян та організацій тощо.

Згідно частин першої та другої статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних і організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки на загальних зборах членів релігійної громади приймалося рішення про зміну підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях і, як наслідок, про прийняття статуту цієї релігійної громади у новій редакції, в той час як жодного рішення щодо відвідування церкви не приймалося, відсутні підстави вважати, що відбулось втручання у право позивача на свободу віросповідання. Таким чином, рішення загальних зборів членів релігійної громади про зміну підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях без вирішення питань щодо порядку відвідування церкви, заборони проведення релігійних обрядів не порушує прав позивача, що визначені цим законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Статтею 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» встановлено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого статтею 18 цього Закону.

Отже, вимогами чинного законодавства закріплено право релігійної громади скликати загальні збори щодо вирішення питання про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту релігійної організації її членами, а не тільки настоятелем.

При цьому, рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення та відповідно не потребує затвердження єпархіальним архієреєм, як це закріплено в Статуті.

Отже, законодавець наділив загальні збори релігійної організації виключною компетенцією відносно визначення питань щодо зміни канонічного підпорядкування, а також - затвердження нової редакції статуту.

Частинами 1 та 2 статті 12 вказаного Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» визначено, що статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:

1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;

2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.

До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:

1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статутів (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;

2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійної організації» у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Позивачем заявлено вимоги до Ямпільської міської територіальної громади в особі Клембівського старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни, якою не вчинялися дії щодо предмета спору, та яка взагалі не повинна втручатися в діяльність релігійних організацій, а має діяти виключно в межах визначених дискреційних повноважень.

Відтак, суд зазначає, що фактичною підставою для звернення позивача до суду стали не стільки дії відповідача щодо прийняття рішення Релігійної організації та Статуту в новій редакції, а непогодження позивача з діями осіб, які прийняли відповідне рішення про зміну підлеглості релігійної громади, що в свою чергу повинно доводитися інших способом.

Водночас, суд вказує, що підставами для визнання акту, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача (Постанова Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 922/2200/19).

У судовому рішенні про визнання недійсними окремих положень установчих документів має бути зазначено, яким саме приписам закону суперечать ці положення та які права позивача ними порушуються або оспорюються.

Судом встановлено, що фактично підставою позову є незгода позивача з рішенням загальних зборів членів Релігійної організації, оформленим відповідним протоколом, про зміну канонічної підлеглості та про визнання недійсним статуту у новій редакції із зміною назви релігійної організації, прийняте неуповноваженими на те особами з порушенням приписів законодавства України та з порушенням процедури проведення зборів всупереч раніше прийнятому статуту.

Таким чином у позивача наявний спір не з Ямпільської міської територіальної громади в особі Клембівського старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни, а порушення своїх прав він убачає у прийнятті відповідного рішення загальними зборами членів Релігійної організації про зміну підпорядкування у канонічних та організаційних питаннях та у прийнятті нової редакції статуту із зміною назви релігійної організації.

Тобто, відповідачем у такому спорі має бути Релігійна організація, тоді як Ямпільської міської територіальної громади в особі Клембівського старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни до таких корпоративних правовідносин жодного відношення не має.

Натомість, позивач відповідачем визначає Ямпільську міську територіальну громаду в особі Клембівського старостинського округу старости Зарічної - Бобошко Валентини Андріївни.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу не до належного відповідача то позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача, у зв`язку із відмовою в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. В позові відмовити.

2. Понесені судові витрати залишити за позивачем.

3. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Відповідно до положень ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Примірник повного судового рішення надіслати на електронні адреси: позивача: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_3., третьої особи - та до Електронних кабінетів ЄСІТС.

Повне рішення складено 14 березня 2025 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи