ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4552/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" Овсепян Ю.С.,

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" участі не брали,

розпорядник майна арбітражний керуючий Дарієнко В.Д.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024, прийняту суддею Шаратовим Ю.А., м. Одеса, повний текст складено 06.12.2024,

у справі №916/4552/24

за заявою: Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка"

про відкриття провадження у справі про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 р. Сільськогосподарський виробничий кооператив "Родина" звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка".

Зазначена заява мотивована неспроможністю Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" виконати свої грошові зобов`язання перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Родина" на суму 2212484,54 грн, строк виконання яких настав. Наявність вказаної заборгованості заявник обґрунтовує невиконанням боржником своїх зобов`язань за договором постачання молочної сировини №10 від 01.01.2015, що підтверджено рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2019 у справі №916/223/19 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 (суддя Шаратов Ю.А.), зокрема, відкрито провадження у справі №916/4552/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка"; визнано вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" у сумі 2212484,54 грн та витрати у сумі 102280 грн, понесені у зв`язку із сплатою судового збору та авансування винагороди арбітражного керуючого; встановлено наступну черговість задоволення вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина": 102280 грн перша черга задоволення вимог кредиторів, 2212484,54 грн четверта черга задоволення вимог кредиторів; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" строком на 170 календарних днів; призначено розпорядником майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича; встановлено грошову винагороду розпоряднику майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" у розмірі трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень за рахунок коштів, авансованих Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Родина" на депозитний рахунок Господарського суду Одеської області.

В обґрунтування зазначеної ухвали місцевий господарський суд послався на те, що заявлені до визнання грошові вимоги заявника підтверджені належними та допустимими доказами, а також відповідають обставинам, викладеним у заяві про відкриття провадження у справі. Крім того, суд першої інстанції встановив, що станом на дату проведення підготовчого засідання спір про право відсутній, заборгованість не погашена і законодавчі заборони щодо відкриття провадження у даній справі відсутні.

Не погодившись з постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 про відкриття провадження у справі №916/4552/24 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" та у повному обсязі відмовити у визнанні грошових вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка".

В апеляційній скарзі скаржник наголошує на існуванні між боржником та ініціюючим кредитором спору про право, що в силу приписів Кодексу України з процедур банкрутства є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі про банкрутство, а також на тому, що грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" вважаються погашеними відповідно до положень статті 112 Цивільного кодексу України. Крім того, за твердженням апелянта, зміст постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20 не підтверджує наявність заборгованості боржника перед кредитором, а сама по собі правова оцінка обставин, відображена у вказаному судовому рішенні, не має значення для вирішення питання про відкриття провадження у даній справі про банкрутство у зв`язку зі зміною відносин між сторонами і виникненням нових юридично значущих фактів щодо припинення відповідних зобов`язань.

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 02.01.2025 (вх.№4781/24/Д2 від 02.01.2025) Сільськогосподарський виробничий кооператив "Родина" просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 у справі №916/4552/24 залишити без змін. В обґрунтування зазначеного відзиву ініціюючий кредитор посилається на те, що місцевий господарський суд не мав правових підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі про банкрутство, оскільки заявлені грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" підтверджені чинним судовим рішенням і не задоволені боржником, а спір про право між сторонами, який підлягав би вирішенню у порядку позовного провадження, відсутній. Кредитор також стверджує про те, що погашення заявлених ним грошових вимог на підставі статті 112 Цивільного кодексу України не відбулося, а наведене боржником в апеляційній скарзі суб`єктивне розуміння змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20 є помилковим і спотворює фактичні обставини справи.

06.01.2025 до суду апеляційної інстанції від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича надійшов відзив на апеляційну скаргу б/н від 03.01.2025 (вх.№4781/24/Д3 від 06.01.2025), в якому він, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги з тих самих підстав, що і ініціюючий кредитор, просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 у справі №916/4552/24 без змін.

В подальшому до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" на відзив на апеляційну скаргу б/н від 07.01.2025 (вх.№4781/24/Д4 від 08.01.2025) та б/н від 14.01.2025 (вх.№4781/24/Д5 від 14.01.2025), в яких апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, посилаючись на те, що ліквідація боржника 29.06.2022 за рішенням засновників є істотною зміною фактичних обставин, які не могли бути враховані судами в межах розгляду справи №916/1526/20, у зв`язку з чим належним способом захисту права кредитора у разі ухилення ліквідаційної комісії від розгляду кредиторських вимог виступає пред`явлення позову до ліквідаційної комісії в порядку статті 112 Цивільного кодексу України, що необґрунтовано залишилось поза увагою суду першої інстанції, який фактично самостійно вирішив спір про право поза межами самостійного позовного провадження.

17.02.2025 до апеляційного господарського суду надійшли заперечення Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" на відповідь на відзив на апеляційну скаргу б/н від 17.02.2025 (вх.№4781/24/Д6 від 17.02.2025), в який ініціюючий кредитор вказує про відсутність спору про право та не подання боржником доказів на спростування заявлених до нього грошових вимог.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 19.12.2024 у справі №916/4552/24 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 у справі №916/4552/24 поза межами строку, встановленого частиною третьою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, а також призначено дану справу до розгляду на 19.02.2025 о 10:30.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 у судовому засіданні у справі №916/4552/24 було оголошено перерву до 10:00 год 19.03.2025.

У судовому засіданні 19.03.2025 розпорядник майна арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. та представник Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" висловили заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (т.ІІ а.с.216).

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення розпорядника майна арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. та представника Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2019 у справі №916/223/19 задоволено позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод"; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" заборгованість у сумі 2179787,72 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 32696,82 грн.

24.06.2019 місцевим господарським судом видано наказ на примусове виконання вищенаведеного судового рішення.

Грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" у сумі 2212484,54 грн ґрунтуються на підставі рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2019 у справі №916/223/19, яким стягнуто вказану суму з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" на користь даного кооперативу, та наказу про примусове виконання цього рішення від 24.06.2019.

Вищевказані грошові вимоги виникли у зв`язку з неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" договору поставки молочної сировини №10 від 01.01.2015.

Докази виконання рішення Господарського суду Одеської області від 22.04.2019 у справі №916/223/19 у матеріалах справи відсутні.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" створено шляхом виділу із Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод".

Запис до відомостей щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" про його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" внесено державним реєстратором 13.06.2019.

Зі змісту постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21.12.2022, за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" при виділі з Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" стало субсидіарним боржником стосовно основного боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод") за зобов`язаннями, що не увійшли до розподільчого балансу. Натомість, за зобов`язаннями, що увійшли до розподільчого балансу, основним боржником стає Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", а субсидіарним Товариство з обмеженою відповідальністю "Молокозавод".

Грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина", Приватного підприємства "Агрофірма "Ташлик", Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є. Таїрова" виникли до офіційної дати щодо завершення виділу (13.06.2019), у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого господарського суду щодо правомірності заявлених кредиторами грошових вимог саме до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", як субсидіарного боржника, стосовно основного боржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод") за зобов`язаннями, що не увійшли до розподільчого балансу.

Поряд з цим, у мотивувальній частині постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20 зазначено, що в результаті закриття провадження у справі №916/1453/19, в межах якої було встановлено обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", як субсидіарного боржника по заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська", виключається можливість пред`явлення останнім відповідних грошових вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка".

Південно-західний апеляційний господарський суд виснував, що грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська" у сумі 2470329,09 грн є такими, що безпідставно внесені до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", внаслідок чого постановою від 18.10.2022 у справі №916/1526/20 частково задоволено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" та змінено ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.05.2021 у справі №916/1526/20 шляхом викладення пункту 1 її резолютивної частини у наступній редакції: "В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма-Дністровська" про визнання конкурсних кредиторських вимог відмовити повністю"; в іншій частині ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.05.2021 у справі №916/1526/20 залишено без змін.

Отже, вищенаведеною постановою суду апеляційної інстанції змінено лише пункт 1 резолютивної частини ухвали Господарського суду Одеської області від 20.05.2021 у справі №916/1526/20 в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Дністровська", у той час як в решті (зокрема, в частині визнання вимог Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" до боржника у сумі 2212484,54 грн) вказану ухвалу залишено без змін.

В подальшому постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 у справі №916/5208/23 задоволено апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина"; скасовано рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2024 у справі №916/5208/23; задоволено позов Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Голубенко О.М. та Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка"; відмінено державну реєстрацію припинення юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", здійснену приватним нотаріусом Голубенко О.М. від 29.06.2022 (запис №012001792).

Відтак Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", як юридичну особу, наразі не припинено.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що судове рішення, ухвалене в межах розгляду справи №916/166/23, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" не було виконане, що не заперечувалось представником останнього у суді апеляційної інстанції, стягнення грошових коштів на користь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" не відбулося, а тому останній звернувся до Господарського суду Одеської області з заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство зазначеного товариства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" та введення процедури розпорядження майном боржника, оскільки заявлені до визнання грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" підтверджені належними та допустимими доказами, а також відповідають обставинам, викладеним у заяві про відкриття провадження у справі. Крім того, суд першої інстанції встановив, що станом на дату проведення підготовчого засідання спір про право відсутній, заборгованість не погашена і законодавчі заборони щодо відкриття провадження у даній справі відсутні.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з вищенаведеним висновком Господарського суду Одеської області з огляду на наступне.

В силу статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства неплатоспроможність це неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов`язання перед кредиторами не інакше, як через застосування процедур, передбачених цим Кодексом; грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Право на звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство мають боржник, кредитор (частина друга статті 8 Кодексу України з процедур банкрутства).

Частинами першою, третьою статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства, серед іншого, унормовано, що заява про відкриття провадження у справі про банкрутство подається кредитором у письмовій формі та повинна містити, зокрема: виклад обставин, що є підставою для звернення до суду; перелік документів, що додаються до заяви; відомості про розмір вимог кредитора до боржника із зазначенням окремо розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає сплаті.

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі, виходячи з правової природи правовідносин між боржником та кредитором. Доказами на підтвердження наявності боргу можуть бути, зокрема, судові рішення, господарські правочини, первинні бухгалтерські документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення. Такими доказами можуть бути, зокрема, банківські виписки, платіжні доручення, видаткові накладні, довідки, листи, протоколи, та будь-які інші докази, що доводять факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Саме така правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 15.10.2020 у справі №922/1174/20.

Згідно з частиною першою статті 35 Кодексу України з процедур банкрутства у разі відсутності підстав для відмови у прийнятті, залишення без руху або для повернення заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство господарський суд приймає заяву до розгляду, про що не пізніше п`яти днів з дня її надходження постановляє ухвалу, в якій, серед іншого, зазначається дата проведення підготовчого засідання суду. Також ухвалою про прийняття заяви про відкриття провадження у справі господарський суд має право вирішити питання про зобов`язання заявника, боржника та інших осіб надати суду додаткові відомості, необхідні для вирішення питання про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок відкриття провадження у справі про банкрутство регламентований статтею 39 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до якої:

-перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Кодексом (абзац 1 частини першої);

-у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, вирішує інші питання, пов`язані з розглядом справи (частина друга);

-якщо провадження у справі відкривається за заявою кредитора, господарський суд перевіряє можливість боржника виконати майнові зобов`язання, строк яких настав. Боржник може надати підтвердження спроможності виконати свої зобов`язання та погасити заборгованість (частина третя);

-за результатами розгляду заяви про відкриття провадження у справі та відзиву боржника господарський суд постановляє ухвалу про: відкриття провадження у справі; відмову у відкритті провадження у справі (частина п`ята);

-господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду (частина шоста).

Отже, системний аналіз вищенаведених норм права свідчить про те, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: (1) наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого (зобов`язання) сплив на дату звернення кредитора до суду; (2) відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; (3) не задоволення боржником у повному обсязі вимог ініціюючого кредитора до підготовчого засідання суду.

Відтак основним завданням підготовчого засідання господарського суду у розгляді заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство є: перевірка обґрунтованості вимог заявника (заявників) на предмет відповідності таких вимог поняттю "грошового зобов`язання" боржника перед ініціюючим кредитором; встановлення наявності/відсутності спору про право; встановлення обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

Провадження у справах про банкрутство є однією з форм господарського процесу, тому в його межах повинні виконуватися завдання господарського судочинства та досягатися його мета ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (постанова Верховного Суду від 16.06.2022 у справі №905/813/20).

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, обмежений принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство судовий контроль є невід`ємною складовою цього провадження.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду міститься в постанові від 22.09.2021 у справі №911/2043/20.

У постанові Верховного Суду від 02.03.2023 у справі №910/2528/22 судом касаційної інстанції наголошено на тому, що використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника і відкриття на підставі такої заборгованості провадження у справі про банкрутство. Наведене порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами, а також порушує права боржника у справі про банкрутство.

Обов`язком ініціюючого кредитора є надання суду достатніх належних доказів існування непогашеного грошового зобов`язання боржника перед кредитором з метою виключення у майбутньому розумних сумнівів інших кредиторів боржника в обґрунтованості відкриття провадження у справі про банкрутство. Відсутність розрахунку тих вимог, що їх наводить ініціюючий кредитор у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство виключає можливість відкриття провадження у справі про банкрутство, оскільки покладає на суд тягар арифметичної перевірки викладених у заяві про відкриття провадження у справі про банкрутство сум (постанова Верховного Суду від 18.02.2021 у справі №904/3251/20).

Наявність боргу при ініціюванні справи про банкрутство підтверджується доказами у відповідному обсязі та у порядку, передбаченому статтями 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із правової природи правовідносин, які виникли між боржником та його кредитором.

Для унеможливлення загрози визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника, суду слід розглядати заяви з кредиторськими вимогами із застосуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство у поєднанні з детальною перевіркою підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, розміру та моменту виникнення. У разі виникнення мотивованих сумнівів сторін у справі про банкрутство щодо обґрунтованості кредиторських вимог, на заявника таких кредиторських вимог покладається обов`язок підвищеного стандарту доказування задля забезпечення перевірки господарським судом підстав виникнення таких грошових вимог, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №914/2404/19 та від 28.01.2021 у справі №910/4510/20).

Беручи до уваги важливі правові наслідки відкриття провадження у справі про банкрутство, які, крім заявника та боржника, стосуються невизначеного кола осіб - потенційних кредиторів боржника, ухваленню відповідного рішення суду має передувати системний аналіз обставин, пов`язаних із правовідносинами, з посиланням на які заявник обґрунтовує свої вимоги до боржника, на підставі поданих доказів. Лише після з`ясування та перевірки таких обставин суд може встановити обґрунтованість вимог кредитора до боржника, а також наявність чи відсутність спору про право у цих правовідносинах, як передумови для відкриття провадження у справі.

Така правова позиція відображена в постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №911/2042/20.

Звернення кредитора до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство, по суті, є реалізацією кредитором права на судовий захист власних майнових прав за відсутності належного виконання грошового зобов`язання боржником. У зв`язку з цим, кредитор повинен надати суду докази на підтвердження наявності у нього права, яке підлягає захисту, та навести обставини, що є підставою для звернення до суду. При цьому, на господарський суд покладається обов`язок перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора та з`ясування наявності підстав для відкриття провадження у справі про банкрутство, що, враховуючи принцип дотримання балансу захисту публічного та приватного інтересів, має здійснюватися судом незалежно від погодження боржником із заявленими вимогами чи, навпаки, пасивної процесуальної поведінки боржника у вигляді неподання ним відзиву на заяву про відкриття відповідного провадження (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №911/2043/20).

Однією з процесуальних гарантій захисту інтересів сторін та ухвалення справедливого рішення відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства є можливість суду обрати з двох варіантів рішення (відкриття провадження у справі про банкрутство або відмову у відкриття у справі про банкрутство) такий, що є найбільш оптимальним у правових і фактичних умовах вирішення конкретної справи, з урахуванням принципів добросовісної поведінки боржника та ініціюючого кредитора, неналежної реалізації кредиторами власних правомочностей та судового контролю у відносинах неплатоспроможності, а також відповідно до основної мети провадження у справі про банкрутство.

Як зазначалося вище, заява Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" обґрунтована неспроможністю останнього виконати грошові зобов`язання на суму 2212484,54 грн, строк виконання яких настав, що підтверджено рішенням Господарського суду Одеської області від 22.04.2019 у справі №916/223/19 та постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20.

З матеріалів справи вбачається та учасниками справи не заперечується, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" створено шляхом виділу із Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" (дата завершення виділу 13.06.2019), про що також свідчать відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 109 Цивільного кодексу України передбачено виділ, як різновид створення юридичної особи, при якому припинення існуючої юридичної особи, з якої здійснюється виділ, не відбувається.

Відповідно до частини першої статті 109 Цивільного кодексу України виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.

За змістом частини третьої статті 109 Цивільного кодексу України юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.

В силу частини п`ятої статті 55 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" товариство, створене внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями товариства, з якого здійснено виділ, які згідно з розподільним балансом не перейшли до товариства, створеного внаслідок виділу. Товариство, з якого здійснено виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільним балансом перейшли до товариства, створеного внаслідок виділу. Якщо внаслідок виділу створено декілька товариств, вони несуть субсидіарну відповідальність спільно з товариством, з якого здійснено виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки товариства, з якого здійснено виділ, за окремим зобов`язанням, що існувало у нього до виділу, товариство, з якого здійснено виділ, та створені внаслідок виділу товариства несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.

За відсутності відповідних законодавчих обмежень зміна виду відповідальності юридичної особи з основного боржника на субсидіарного за приписами статті 109 Цивільного кодексу України відбувається також у разі, коли щодо юридичної особи, з якої був здійснений виділ, вирішено судовий спір як щодо єдиного чи основного боржника у зобов`язальних правовідносинах.

Аналіз наведених норм свідчить, що для виділу притаманна характерна ознака реорганізації - перехід майна, прав та обов`язків юридичної особи, що реорганізується, до її правонаступника. При цьому обсяг правонаступництва визначається тим майном, правами та обов`язками, які передаються за розподільчим балансом, тобто має місце парцелярне (часткове) правонаступництво.

Оскільки внаслідок виділу зберігається і юридична особа, з якої було здійснено виділ, і створюється нова юридична особа, в законі закріплено положення про взаємну субсидіарну відповідальність зазначених юридичних осіб за зобов`язаннями, боржником за якими була юридична особа, з якої здійснено виділ, та які існували перед виділом.

Відтак наведеними положеннями законодавства, окрім правонаступництва щодо переданих за розподільним балансом зобов`язань, встановлена також взаємна субсидіарна (а в певних випадках і солідарна) відповідальність відповідних юридичних осіб за зобов`язаннями, боржником за якими була юридична особа, з якої здійснено виділ, та які існували перед виділом (тобто виникли до виділу та створення нової юридичної особи).

Колегія суддів зазначає, що розподільчий баланс Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" до місцевого господарського суду не подано, натомість останній було додано до відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" на відзив на апеляційну скаргу б/н від 14.01.2025 (вх.№4781/24/Д5 від 14.01.2025), між тим відповідний документ судом апеляційної інстанції до уваги не приймається, оскільки скаржником не було порушено питання про приєднання цього доказу до матеріалів справи та його врахування при апеляційному розгляді, про що було постановлено відповідну протокольну ухвалу від 19.02.2025.

Однак, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.10.2022 у справі №916/1526/20 та відповідно до пояснень представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка", наданих у судовому засіданні у відповідь на питання колегії суддів, поставлене з метою з`ясування обставин переходу зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Родина", такі зобов`язання за розподільчим балансом до апелянта не перейшли.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що згідно з розподільчим балансом до боржника, який утворився внаслідок виділу, не перейшли зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Молокозавод" перед Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Родина", Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" в силу прямої вказівки закону несе субсидіарну відповідальність за такими зобов`язаннями.

Поряд з цим, обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника є встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора.

Щодо поняття "спір про право" у розумінні частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства колегія суддів звертається до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 02.02.2022 у справі №910/4918/21, згідно з якою спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, яка виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншої і потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Поняття "спір про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення без усунення перешкод в судовому порядку. Спір про право може спостерігатися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за допомогою суду.

Отже, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням, невизнанням або недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Правова категорія "спору про право", яку з`ясовує суд у підготовчому засіданні перед відкриттям провадження у справі про банкрутство, може бути виражена як в процесуальній формі, про що свідчать судові акти, так і матеріально-правовій формі, що підтверджується юридичними фактами, які дозволяють зробити обґрунтований висновок про наявність суперечностей (розбіжностей) у складі вимог кредитора, а відтак відсутності можливості, на цій стадії судового провадження, встановити дійсний стан суб`єктивного права кредитора та кореспондуючого йому суб`єктивного обов`язку боржника (висновок Верховного Суду у постанові від 16.02.2021 у справі №911/2042/20).

Відсутність спору про право, в розрізі процедури банкрутства, полягає у відсутності неоднозначності у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, на предмет наявності на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора з питань, що зазначені вище.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній, зокрема, в постановах від 20.03.2024 у справі №911/1005/23 та від 06.04.2023 у справі №902/650/20.

У постанові Верховного Суду від 02.02.2021 у справі №922/2503/20 висловлено правову позицію про те, що заперечення [обґрунтовані] боржника щодо вимог заявника у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство, беззаперечно свідчить про наявність спору про право, у розумінні положень частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів існування будь-якого спору, зокрема, у вигляді позову, предметом якого є оспорення боржником обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, який подано до суду до подання заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Натомість неоднозначність у частині вирішення питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання тощо, фактично усунута чинним судовим рішенням, на підставі якого Сільськогосподарським виробничим кооперативом "Родина" заявлені грошові вимоги та подано заяву про відкриття провадження у даній справі про банкрутство.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарським судом критично оцінюються твердження апелянта про існування між боржником та ініціюючим кредитором спору про право, тим більше, що зазначені аргументи фактично ґрунтуються на суб`єктивному та помилковому тлумаченні скаржником категорії "спір про право" в розрізі процедури банкрутства.

Посилання скаржника на те, що грошові вимоги Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" вважаються погашеними відповідно до положень статті 112 Цивільного кодексу України, є безпідставними, оскільки, як слушно зазначив в оскаржувані ухвалі суд першої інстанції, вказаний кредитор не звертався до ліквідаційної комісії та йому не надсилалось повідомлення про відмову у визнанні його вимог. Більше того, процедура припинення юридичної особи була проведена формально, без дотримання вимог та процедур, встановлених чинним законодавством, що підтверджено постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 у справі №916/5208/23.

Враховуючи вищевикладене, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відсутність підстав для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" за встановлених обставин, які свідчать про наявність у боржника невиконаних грошових зобов`язань перед кредитором, строк яких настав, та відсутність між кредитором і боржником спору про право стосовно заявлених вимог, які до підготовчого засідання суду останнім у повному обсязі не задоволені.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність відкриття провадження у даній справі про банкрутство, у зв`язку з чим достатніх підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Катранка" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Одеської області від 28.11.2024 про відкриття провадження у справі №916/4552/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.03.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук