ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2025 р. Справа № 911/397/24
Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи
за позовом Приватного акціонерного товариства Європейський страховий альянс
до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради Київський обласний Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф
про стягнення 78 293,37 гривень
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство Європейський страховий альянс (далі ПрАТ Європейський страховий альянс/позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради Київський обласний Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф (далі КНП КОР «КОЦЕМД МК»/відповідач) про стягнення 78 293,37 гривень.
Господарський суд Київської області ухвалою від 19.02.2024 у справі №911/397/24 залишив позовну заяву ПрАТ Європейський страховий альянс без руху, постановив виявлені недоліки усунути протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
04.03.2024 через канцелярію Господарського суду Київської області від ПрАТ Європейський страховий альянс надійшла заява з метою усунення недоліків позовної заяви, а також документи на підтвердження вказаних пояснень.
Господарський суд Київської області ухвалою від 06.03.2024 у справі №911/397/24 прийняв позовну заяву ПрАТ Європейський страховий альянс до розгляду та відкрити провадження у справі, постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Приписами частин 5, 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
З огляду наведеного, ураховуючи наявність у КНП КОР «КОЦЕМД МК» електронного кабінета в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», засобами поштового зв`язку ухвалу про відкриття провадження у цій справі відповідачу надіслано не було, тоді як з наявних в автоматизованій системі Діловодство спеціалізованого суду (ДСС) відомостей слідує, що таку ухвалу доставлено до електронного кабінету (електронної пошти) відповідного учасника справи 07.03.24 21:19, а підтвердження про таку доставку судом отримано 08.03.24 00:35.
З огляду на вказане слідує, що останнім днем для вчинення відповідачем процесуальних дій з подання відзиву на позов є 25.03.2024.
26.03.2024 до Господарського суду Київської області через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від КНП КОР «КОЦЕМД МК» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив поновити строк на подання таких заперечень з огляду на те, що представник відповідача помилково 25.03.2024 подав такий відзив через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва.
На підтвердження вказаних доводів до відзиву додано примірник поданого 25.03.2024 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до Господарського суду міста Києва відзиву, зміст якого, у тому числі і за номером справи є тотожним, поданому 26.03.2024 до Господарського суду Київської області суду відзиву.
Приписами ст. ст. 118, 119 ГПК України унормовано, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Ураховуючи вказані норми процесуального закону та зазначені відповідачем аргументи, суд висновує про те, що причини пропуску строку для подання відзиву є поважними, а тому, з метою повного та всебічного розгляду цієї справи, заперечення відповідача підлягають прийняттю до розгляду справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази та оцінивши їх в сукупності, суд
17.08.2020 між ПрАТ Європейський страховий альянс як страховиком та ОСОБА_1 як страхувальником укладено договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземних транспортів №1073563 (далі-договір страхування) про страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів, зазначених у додатку №1 до цього договору, і містить умови страхування по відношенню до цих транспортних засобів.
Згідно пунктів 1, 2.1. частини 1 вказаного договору страхування сторони погодили, що ризики КАСКО застраховано.
Строк дії договору з 00-00 годин 30.08.2020 по 24-00 години 29.08.2022.
Згідно пунктів 1.1.1., 1.2.1., 8.5.1. частини 2 вказаного договору страхування предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ і ДО, визначеними в додатку №1 до договору страхування транспортного засобу (КАСКО).
Страховими ризиками за цим договором можуть бути по КАСКО, зокрема, ДТП пошкодження або знищення ТЗ/ДО внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась в процесі руху ТЗ та з його участю (наїзд, перекидання, зіткнення, викид каменів або інших твердих фракцій (предметів) з-під колів транспорту), а також пошкодження нерухомого ТЗ іншими рухомими транспортними засобами.
Страхове відшкодування здійснюється за ризиками КАСКО, ДЦВ, зокрема, за дорученням страхувальника фізичним особам, зареєстрованим як суб`єкти підприємницької діяльності, або юридичним особам, що беруть участь в організації та здійсненні евакуації ТЗ з місця страхового випадку, експертній оцінці збитку, ремонті ТЗ та інших послуг.
Згідно з додатком №1 договору страхування, копію якого разом з відповідним договором додано до позовної заяви, застрахованим ТЗ визначено Subaru Forester державний номер НОМЕР_1 (далі застрахований транспортний засіб).
Мотивуючи звернення до суду із позовом у цій справі, позивач зауважив, що 11.02.2021 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованного позивачем транспортного засобу, під керуванням страхувальника, та належного КНП КОР «КОЦЕМД МК» автомобіля Автоспецтром АСПА.941157.014.03 державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (далі ДТП)
Підтверджуючи доводи про належність відповідачу автомобіля Автоспецтром АСПА.941157.014.03 державний номер НОМЕР_2 , до позову позивач долучив копію сформованої за допомогою Єдиної центральної бази МТСБУ відповіді Національної поліції України та зазначив, що вказана відповідь також містить відомості про ОСОБА_2 як водія відповідної юридичної особи, яка має право керування транспортним засобом.
За доводами позивача, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 у справі №359/1310/21:
- провадження відносно ОСОБА_1 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;
- провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 4 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.
Водночас, як зауважив позивач, вказаною постановою встановлено, що причиною ДТП стали порушення вимог Правил дорожнього руху України, які допустив водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем швидкої медичної допомоги, а саме: останній порушив вимоги п. 10.3. ПДР України, тобто при перестроюванні із першої у другу смугу руху не надав перевагу у русі автомобілю Subaru Forester, який рухався у другій смузі руху.
В підтвердження вказаних обставин позивач надав копію постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 у справі №359/1310/21.
Поряд з тим позивач зазначив, що страхувальник згідно поданої заяви про виплату страхового відшкодування від 11.02.2021 просив належні йому суми страхового відшкодування, у разі визнання випадку страховим, виплатити за реквізитами СТО, тоді як відповідно до виставлених СТО рахунків від 15.02.2021 та від 24.06.2021 вартість відновлювального ремонту ТЗ склала, відповідно, 198 601,37 грн та 9 692,37 грн.
На підтвердження зазначеного до позовної заяви додано копії: повідомлення про подію з транспортним засобом реєстраційний №309/21 від 11.02.2021 разом з поясненням щодо виникнення події; свідоцтва про реєстрацію ТЗ Subaru Forester державний номер НОМЕР_1 ; тимчасового дозволу на право користування транспортим засобом; складених ФОП Гуляєвим Ю.В. рахунків на оплату №29 від 15.02.2021 та №155 від 24.06.2021.
Крім того до позовної заяви додано копії складених оцінювачем Мукієвським М.М.: акта огляду транспортного засобу №14/21 (дефектна відомість) від 19.02.2021; звіту про визначення вартості матеріального збитку вих. №14/21 від 25.06.2021 разом з доданими до такого звіту додатками (фото) та ремонтною калькуляцією.
Як зауважив позивач, за результатами ДТП ним виплачено страхове відшкодування загалом у сумі 208 293,37 гривень, з яких: 130 000,00 грн відшкодовано ПАТ НАСК Оранта, як страхувальником цивільно-правової відповідальності водія транспортного засобу, винного у настанні ДТП, тоді як відповідач за отриманою від позивача вимогою №2412/8 не відшкодував решту страхового відшкодування у сумі 78 293,37 гривень.
В підтвердження обставин здійснення страхового відшкодування на вказані суми позивачем додано до позовної заяви копії:
- складених ФОП Гуляєвим Ю.В. актів надання послуг №№66 від 27.04.2021 та №137 від 21.07.2021, відповідно, на суми 198 601,37 грн та 9 692,00 грн;
- складених позивачем висновків щодо розміру заподіяної шкоди (страхові акти №№309/21/50/ТР25/00/2 та 309/21/50/ТР25/00/3) від 01.04.2021 та 29.06.2021, а також страхових актів №№309/21/50/ТР25/00/2 та 309/21/50/ТР25/00/3 від 08.04.2021 та 04.07.2021 разом з розрахунками сум страхового відшкодування до вказаних актів;
На підтвердження викладених у позові обставин несплати відповідачем на рахунок позивача решти страхового відшкодування у сумі 78 293,37 гривень позивачем до заяви про усунення недоліків додано довідку за підписами голови правління та головного бухгалтера ПрАТ Європейський страховий альянс.
Посилаючись на вказані обставини та те, що відповідач на надіслану йому вимогу не відповів, як і не відшкодував понесені позивачем збитки у вигляді сплаченого страхового відшкодування за договором страхування, позивач просить суд стягнути з відповідача у порядку суброгації 78 293,37 гривень, тобто різницю між сумою фактичної шкоди - 208 293,37, та виплаченим ПАТ НАСК Оранта відшкодуванням у сумі 130 000,00 грн.
Згідно з поданим відзивом КНП КОР «КОЦЕМД МК», посилаючись на пункт 17 Правил надання поштового зв`язку та пункт 3.2.1.2. Порядку пересилання поштових відправлень, зауважило на тому, що доказів вмісту рекомендованого листа позивачем не надано.
Звідси, за доводами відповідача, з огляду на ч. 2 ст. 517 ЦК України він заперечує факт отримання доказів переходу до позивача прав у зобов`язанні, а тому має право не виконувати свого обов`язку новому кредитору.
Крім того відповідач зазначив, що позивачем не доведено належними доказами наявність трудових відносин між особою, яка притягалась до адміністративної відповідальності, та відповідачем, що виключає право на отримання відшкодування згідно статті 1172 ЦК України.
Ураховуючи наведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, подані докази і письмові пояснення сторін, суд дійшов таких висновків.
Частинами 1-3 та 6 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Водночас згідно з приписами ч. 1 ст. 1172, ч.ч. 2, 3 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України (у чинній станом на момент виникнення спірних відносин редакції) юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Так, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід мати на увазі, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини, позаяк обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Водночас зі змісту вказаних норм матеріального права та їх системного аналізу слідує, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду", встановлюючи змішану систему деліктів, до якої входять:
- правило генерального делікту, згідно якого будь-яка шкода, завдана потерпілому, зокрема, неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала, тобто безпосереднім заподіювачем;
- правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках - спеціальними суб`єктами та/або у спеціальний спосіб, зокрема згідно статей 1172, 1187 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача шкоди, а на іншу, вказану у законі особу юридичну особу, працівник якої завдав шкоди під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, та/або власника джерела підвищеної небезпеки, незалежно від вини заподіювача.
Звідси слідує, що передбачена ч. 1 ст. 1188 ЦК України умова застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує унормованої ст.ст. 1172, 1187 ЦК України відповідальності саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки та/або роботодавця завдавача шкоди.
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки (роботодавцем), а не безпосередньо винним водієм.
Своєю чергою захист прав фізичних/юридичних осіб, яким внаслідок ДТП заподіяно шкоду, у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.
Відповідно до приписів статей 979, 980, 993 Цивільного кодексу України (у чинній станом на момент виникнення спірних відносин редакції) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Вказані законодавчі приписи кореспондують зі статтею 27 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР, чинного на момент виникнення спірних правовідносин.
Зазначеними вище нормами матеріального права врегульовано правовідносини суброгації (від лат. "subrogare" - заміщення, обрання взамін), як одного з видів уступки права, яка полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає та відбувається заміна кредитора у відповідному, не припиненому деліктному зобов`язані - потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, у межах виплаченого страхового відшкодування.
Приписами ч.1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Приписами статей 76, 78 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 та частинами 1, 2 статті 86 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У розрізі зазначених вище статей процесуального права суд вважає за необхідне зазначити, що судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому.
Звідси суд, реалізовуючи таку виключну коментенцію, як надання оцінки доказам, здійснює її за унормованими процесуальними нормами правилами і принципами/стандартами з урахуванням того, що:
- стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи, дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції;
- надання оцінки доказам є виключною компетенцією суду, а принцип оцінки доказів поза розумним сумнівом полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення;
- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, тоді як передбачений статтею 79 ГПК України стандарт доказування вірогідність доказів підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач, та презюмує, що ним покладено на суд обов`язок оцінювати докази та обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були;
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії відповіді Національної поліції України слідує, що за наслідками скоєння 11.02.2021 ДТП встановлено, зокрема, що:
- першим учасником ДТП є: ОСОБА_2 водій належного юридичній особі КНП КОР «КОЦЕМД МК» (ідентифікаційний код 34002938) транспортного засобу - Автоспецпром АСПА.941157.014.03 державний номер НОМЕР_2 (технічний паспорт АІВ №015076 від 17.08.2007); виданий ПАТ «НАСК «Оранта» страховий поліс АТ №0114019 від 05.01.2022;
- другим учасником ДТП є: ОСОБА_1 власник транспортного засобу - Subaru Forester державний номер НОМЕР_1 ; виданий ПрАТ «Європейський страховий альянс» страховий поліс АР №4200050 від 28.08.2021;
- транспортні засоби, зокрема застрахований позивачем Subaru Forester державний номер НОМЕР_1 зазнав механічних пошкоджень передні права, центральна та ліва частини;
- щодо учасників ДТП ОСОБА_2 , під керування якого перебував Автоспецпром АСПА.941157.014.03 державний номер НОМЕР_2 , та ОСОБА_1 , під керуванням якого перебував застрахований позивачем транспортний засіб, складено протоколи про адміністративне правопорушення, відповідно, за №№003817 та 003816.
За результатами розгляду складених на підставі зазначених протоколів адміністративних матеріалів постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 у справі №359/1310/21 провадження закрито стосовно притягнення до відповідальності: ОСОБА_1 - у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення; ОСОБА_2 - у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності.
Водночас за змістом вказаної постанови судом встановлено, зокрема, таке:
- у судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 свою вину не визнав та, зокрема, пояснив, що: він працює водієм екстреної медичної допомоги; 11.02.2021 він та бригада ЕМД їхали на екстрений виклик №399 по навігатору на планшеті, оскільки були не місцеві; проблискові маяки та звукова сирена були увімкнені заздалегідь, про що свідчить запис на відео реєстраторі; переконавшись, що зустрічні автомобілі зупинились, пропускають санітарний транспорт почав розвертатись та почув удар в ліву сторону автомобіля швидкої;
- відеозаписом з камери відео реєстратора швидкої медичної допомоги підтверджується той факт, що до моменту зіткнення автомобіль швидкої медичної допомоги рухається у першій смузі руху, потім, різко, починає перелаштовуватися із першої у другу смугу руху, де відбувається зіткнення із автомобілем «Subaru Forester», який рухається у другій смузі руху;
- на відеозаписі, а саме, коли показник часу вказує час « 12год.40хв.47сек.», можливо почути, як був увімкнений спеціальний звуковий сигнал (сирена) в автомобілі швидкої медичної допомоги (при цьому автомобіль знаходиться у першій смузі руху), а через 1 секунду автомобіль починає змінювати напрямок руху із першої у другу смугу руху, де на 49 секунді автомобіль швидкої медичної допомоги повністю в`їжджає на другу смугу руху, а у кінці 49 початку 50 секунди відеозапису відбувається зіткнення автомобіля швидкої медичної допомоги із автомобілем «Subaru Forester»;
- причиною ДТП стали порушення вимог Правил дорожнього руху України, які допустив водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем швидкої медичної допомоги, а саме: останній порушив вимоги п. 10.3 ПДР України, тобто при перестроюванні із першої у другу смугу руху не надав перевагу у русі автомобілю «Subaru Forester», який рухався у другій смузі руху;
- стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, що в даному випадку ставиться у вину водію ОСОБА_2 .
З огляду наведеного суд висновує, що вказані вище обставини свідчать про наявність протиправної поведінки водія належного відповідачу автомобіля (джерела підвищеної небезпеки), що полягає у порушенні таким водієм правил дорожнього руху та завданні застрахованому позивачем транспортному засобу механічних пошкоджень.
Поряд з тим відповідно до наявного в матеріалах цієї справи звіту про визначення вартості матеріального збитку та калькуляції до нього вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем транспортного засобу склала 219 187,38 грн, в межах якої та у передбаченому договором страхування порядку позивачем сплачено страхове відшкодування загалом у сумі 208 293,37 гривень, а тому вказані обставини свідчать про наявність як шкоди (механічні пошкодження автомобіля), так і причинно-наслідкового зв`язку між наведеною вище протиправною поведінкою водія належного відповідачу автомобіля та заявленими до стягнення збитками (матеріальним витратами для відновлення пошкодженого автомобіля).
В розрізі зроблених висновків судом враховано відсутність доказів на підтвердження того, що механічні пошкодження з матеріальними збитками внаслідок ДТП, яка сталась 11.02.2021, отримано усіма автомобілями з вини та дій не лише водія належного відповідачу автомобіля (джерела підвищеної небезпеки), тоді як саме лише закриття провадження у адміністративній справі про притягнення до відповідальності такого водія ( ОСОБА_2 ) не спростовує протиправності його дій, що призвели до настання ДТП та пошкодження за її наслідками застрахованого позивачем транспортного засобу.
З огляду на вказане суд зауважує, що непритягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, тоді як за змістом статті 1171 ЦК України особа відповідає за завданні збитки навіть, якщо вона діяла в станій крайньої необхідності, і наявність її вини у такому випадку не є кваліфікуючою.
До того ж суд ураховує, що відповідачем не заперечено, що саме за участю належного йому на праві власності спеціалізованого транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, скоєно 11.02.2021 ДТП із відповідно завданими застрахованому позивачем автомобілю механічним пошкодженнями.
Водночас відповідачем не спростовано більш вірогідними доказами тих обставин, що водій належного відповідачу автомобіля ОСОБА_2 , правомірно заволодів таким спеціалізованим транспортним засобом та керував ним на підставі реєстраційного документа не для власних особистих цілей, а за здійсненим викликом швидкої екстреної допомоги.
У розрізі наведеного суд звертає увагу, що згідно з чинним законодавством для керування/користування транспортним засобом, власником якого є інша особа, достатнім є передача водію реєстраційного документа на транспортний засіб.
Ураховуючи вказане та не погоджуючись із викладеними у позові обставинами і поданими на їх підтвердження доказами, відповідач зі свого боку не надав більш вірогідних доказів, які б спростували встановлені постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.02.2021 у справі №359/1310/21 обставини та причини настання ДТП, зокрема і вчинення водієм належного відповідачу спеціалізованого транспорту дій під час дорожнього руху за екстреним викликом швидкої медичної допомоги.
Звідси суд відхиляє посилання відповідача на відсутність доказів перебування його у трудових відносинах з ОСОБА_2 , як неспроможні і такі, що не доведені за принципом вірогідності доказів.
За таких обставин, оскільки позивач на виконання умов договору страхування здійснив виплату 208 293,37 гривень страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що до ПрАТ Європейський страховий альянс у межах фактичних витрат у відповідному деліктному зобов`язанні, в силу приписів ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 ЦК України, перейшло належне потерпілій стороні (власник пошкодженого автомобіля Subaru Forester) право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, тобто до відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки та роботодавця винного у настанні ДТП водія.
Посилання ж відповідача на неповідомлення його про перехід до позивача прав потерпілого у відповідному деліктному зобов`язанні відхиляються судом як безпідставні, позаяк нормами чинного законодавства не передбачено вчинення страховиком відповідного обов`язку та наслідки його невиконання в розрізі спірних правовідносин.
Так, з урахуванням вказаного та здійсненого відповідачем посилання на ч. 2 ст. 517 ЦК України слід зазначити таке.
Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Вказана норма не містить імперативної вимоги щодо передачі первісним кредитором новому кредитору оригіналів первинних документів як умови переходу права вимоги, відтак обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язаних із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора.
Тобто, відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги та не звільняє боржника від зобов`язання взагалі, відтак у разі якщо відсутні правові підстави вважати нового кредитора не належним, вказані законодавчі приписи не можуть бути виправданням для невиконання свого обов`язку боржником.
Поряд з тим передбачене ч. 2 ст. 517 ЦК України право не виконувати зобов`язання до настання певної події надання доказів переходу права, стосується не самого виникнення зобов`язання, а лише моменту його виконання перед новим кредитором у позасудовому порядку, що жодним чином не спростовує права кредитора захистити відповідно порушене право шляхом подання позову та отримання відшкодування у примусовому порядку.
Водночас слід зауважити, що для суброгації у страхових правовідносинах встановлено особливий правовий режим, оскільки відповідне право у деліктному зобов`язанні переходить від потерпілої особи до страховика в момент здійснення страхової виплати (відшкодування), тоді як необхідні для здійснення такої виплати документи формуються саме страховиком на підставі поданої потерпілою особою заяви і матеріалів.
Окрім того судом також відхиляються як неспроможні і посилання відповідача на пункт 17 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, оскільки вказаним пунктом передбачено порядок прийняття до пересилання відправлення з оголошеною цінністю та, власне, огляд працівником поштового зв`язку вкладення до такого відправлення, тоді як пунктами 8 та 2 вказаних Правил визначено, відповідно, що:
- поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю;
- рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення, яке приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення, відстежується в системі оператора поштового зв`язку на шляху пересилання відправлення та вручається одержувачу з підтвердженням вручення.
У розрізі зазначеного судом враховано, що відповідач загалом не заперечив обставин отримання такого листа за адресою, яка була вказана як адреса реєстрації КНП КОР «КОЦЕМД МК» у відповіді Національної поліції України щодо настання ДТП, а лише зосередився на порядку оформлення поштових відправлень, що у будь-якому разі не є кваліфікуючим у відповідному спорі з урахуванням природи таких правовідносин та зроблених вище висновків щодо специфіки суброгації.
До того ж затверджений наказом УДППЗ «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211 Порядок пересилання поштових відправлень, на який здійснено посилання відповідачем, втратив чинність із 01.12.2017 на підставі Наказу ПАТ "Укрпошта" №773 (v0773253-17) від 19.06.2017.
За таких обставин суд відхиляє як неспроможні доводи відповідача про те, що з огляду на ч. 2 ст. 517 ЦК України він має право не виконувати свій обов`язок новому кредитору.
Відповідно до приписів статті 1194 Цивільного кодексу України (у чинній станом на момент виникнення спірних відносин редакції) особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З наявної в матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача слідує, що страховик відповідача - ПАТ НАСК Оранта, здійснив 20.10.2021 на користь позивача платіж у сумі 130 000,00 грн з призначенням «стр.відшк.зг.регр.вимоги №2412/8 від 05.08.2021».
Ураховуючи наведені обставини, оскільки позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 208 293,37 грн, які відшкодовано страховиком відповідача частково, суд дійшов висновку, що різниця між фактичними збитками позивача - 208 293,37 грн, та виплаченим відшкодуванням - 130 000,00 грн, у відповідній сумі 78 293,37 гривень підлягає стягненню з відповідача у порядку статті 1194 ЦК України, як особи, відповідальної за завдані збитки та страхового відшкодування якої не вистачило для повного відшкодування цих збитків.
Беручи до уваги наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача 78 293,37 гривень, як такої, що доведена позивачем належними доказами та не спростована відповідачем більш вірогідними доказами у встановленому процесуальним законом порядку.
Суд звертає увагу відповідача на те, що:
- відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті;
- обов`язок доказування в силу вимог процесуального закону покладено безпосередньо на сторони, а процедура доказування містить достатньо широкий обсяг можливостей та прав сторін стосовно доведення обставин, покладених в основу обгрунтування власних доводів та заперечень, чим відповідач при розгляді вказаної справи не скористався;
- за наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Водночас приписи статті 1191 ЦК України, на які послався позивач в обґрунтування позову, судом під час розгляду спору у цій справі не застосовано, оскільки вказаною статтею унормовано поняття регресу, що не є тотожним поняттю суброгації, яка є кваліфікуючою ознакою спірних у даній справі правовідносин.
Витрати позивача по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються судом на відповідача у повному обсязі.
Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 233, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд
1. Позовні вимоги задовольнити.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено та підписано 19.03.2025.

Суддя В.А. Ярема