ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"13" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/453/23

Господарський суд Одеської області у складі:

судді С.В. Літвінова

при секретарі Г.В. Фатєєва

за участю представників:

від прокуратури: Капустін М.В.- посвідчення

від позивача: Степанчук В.В.- по довіреності;

від відповідача: не з`явився

від 3-ої особи: не з`явився

розглянувши справу за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3,Одеса,Одеська область,65026) в інтересах держави в особі Одеська міська рада (Думська площа, 1, Одеса, Одеська область, 65026) до відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (вул.Філософська,39-А,Дніпро,49006) за участтю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )про скасування державної реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Одеської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеська міська рада до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування проведеної кадастровим реєстратором відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіненко О.Я. реєстрацію в Державному зеиельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :45:0070004 з одночасним закриттям поземельної книги на неї.

Підставою для пред`явлення вказаного позову є порушення вимог земельного, водного, містобудівного законодавства та Закону України «Про державний земельний кадастр» під час здійснення державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки комунальної власності водного фонду, розташованої на озеленених схилах узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське та схильної до інтенсивного впливу зсувних процесів, та визначення останній цільового призначення: 07.03 - для індивідуального дачного будівництва (землі рекреаційного призначення)

Ухвалою суду 06.02.2023 накладено арешт на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0004, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду від 07.02.2023р. за даним позовом було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

27.03.2023 ухвалою суду залучено до участі у справі №916/453/23 в якості третьої осіби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів цієї справи, ОСОБА_1 07.02.2018 звернувся до Одеської міської ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва площею 0,06 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Окрім того, ОСОБА_2 07.02.2018 звернувся до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради із запитом про надання кадастрової довідки служби містобудівного кадастру управління про території по АДРЕСА_2 .

Листом від 13.02.2018 за №01-13/46/ЗПУ Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про те, що рішенням Одеської міської ради від 30.06.2016 за № 900-VII надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по встановленню меж прибережної захисної смуги Чорного моря, проте на час його звернення вказаний проект землеустрою не затверджено. Окрім того, зазначено, що відповідно до плану зонування території, від 19.10.2016 земельна ділянка, що запитується, розташована в рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, в проектній водоохоронній зоні Чорного моря та лиманів, призначена для розміщення дач, земельних насаджень вздовж вулиць, проїздів. Одеською міською радою рішення про надання відповідного дозволу не приймалось, відповідно до протоколу постійної комісії з питань землеустрою та земельних правовідносин Одеської міської ради, від 13.04.2018 розгляд питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою було відкладено. Зазначений протокол був розміщений на офіційному веб-сайті Одеської міської ради у загальному доступі.

Отже, прокурор вважає, що останньому було відомо про вказаний факт.

У подальшому, ОСОБА_1 05.06.2019 знову звернувся до Одеської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатної передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0, 06 га, розмірами 20 на 30 метрів, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 для індивідуального дачного будівництва.

Виконавчими органами Одеської міської ради, а саме Управлінням архітектури та містобудування листом від 13.02.2018 за №01- 13/46/ЗПУ та Департаментом комунальної власності Одеської міської ради листом від 24.06.2019 за №01-26/827 надано ОСОБА_1 інформацію про те, що відповідним органом Одеської міської ради, а саме постійною комісією з питань землеустрою та земельних відносин Одеської міської ради питання щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо передання у приватну власність спірної земельної ділянки (розташованої у законодавчо-визначених межах прибережної захисної смуги та в проектній водоохоронній зоні Чорного моря) не розглядалось, тому що було відкладено з причин відсутності затвердженого проекту землеустрою по встановленню меж прибережної захисної смуги Чорного моря у м. Одесі, який і до теперішнього часу не затверджено.

Прокурор зазначає що і рішення розпорядником земельної ділянки щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_2 не приймалось, зважаючи на неможливість відведення земельної ділянки саме для індивідуального дачного будівництва.

Водночас, 02.08.2019 ОСОБА_1 , володіючи інформацією про особливий обмежено оборотоздатний статус запитуваної земельної ділянки, а також про неможливість її отримання у приватну власність, через рік повідомив Одеську міську раду про те, що ним замовлено проект землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки у приватну власність із цільовим призначенням: для індивідуального дачного будівництва.

У подальшому, на замовлення ОСОБА_1 , 2020 року розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_2 для індивідуального дачного будівництва. В процесі розробки проекту землеустрою, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.03.2020 за №01-13/30/0-1 ІЗпз-К, ОСОБА_1 повторно надавалась інформація щодо місцярозташування запитуваної земельної ділянки на зсувному схилі, а також про те, що дійсно містобудівною документацією на місцевому рівні визначено місце розташування земельної ділянки зоні Р-4, водночас зауважено, що вказана зона створюється на основі вже існуючих садівничих товариств, до жодного із яких земельна ділянка не входить.

Після завершення процедури складання проекту землеустрою, 13.07.2021 проведено державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки із вищезазначеним цільовим призначенням.

Як наслідок, маючи розроблений проект землеустрою, ОСОБА_1 04.08.2021 звернувся до Одеської міської ради із заявою про надання у приватну власність для індивідуально дачного будівництва земельної ділянки площею 0,06 га із кадастровим номером :45:007:0004, до якого долучено відповідний проект.

Прокурор стверджує, що до теперішнього часу рішення про затвердження проекту землеустрою та відведення ОСОБА_1 у приватну власність вищезазначеної земельної ділянки Одеською міською радою не прийнято з підстав які зазначалось вище, а саме розташування земельної ділянки у законодавчо- встановлених межах прибережної захисної смуги Чорного моря, а також не прийняття Одеською міською радою рішення про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги у межах м. Одеси.

При цьому, Департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради у листі від 04.10.2021 за №01-11/3406-157пр-К, адресованому директору Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (який надавався під час розгляду виконавчими органами Одеської міської ради клопотання ОСОБА_1 від 04.08.2021 про затвердження проекту землеустрою), надано ґрунтовну інформацію щодо невідповідності місцярозташування земельної ділянки площею 0,06 га по АДРЕСА_2 вимогам містобудівної документації, розробленої на місцевому рівні та можливості її відведення ОСОБА_1 .

Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідна земельна ділянка, що визначена Калугіним О.О. як бажана для безоплатного отримання у власність для ведення індивідуального дачного будівництва розташована на схилі узбережжя Чорного моря, на території, що розташована на узбережжі від мису Великий Фонтан до смт Чорноморське та схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів.

У подальшому, 13.07.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Верхньодніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Зіненко О.Я. відкрито поземельну книгу на спірну земельну ділянку, присвоєно останній кадастровий номер :45:007:0004, та внесено до Державного земельного кадастру відомості про зазначену земельну ділянку.

Відповідно до розділу 1 поземельної книги (запис від 13.07.2021 № 001), земельні ділянка із кадастровим номером :45:007:0004 площею 0,0600 га, розташована по АДРЕСА_2 віднесена до категорії земель: землі рекреаційного призначення, вид використання: для індивідуального дачного будівництва, форма власності не визначена.

Відповідно до запису №003 від 13.07.2021, земельна ділянка має відповідне обмеження: розташована у межах водоохоронної зони.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимоги прокурора скасувати проведену 13.07.2021 реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з одночасним закриттям Поземельної книги відносно неї.

Підставами позову зазначено, що формування та реєстрація в такому вигляді вищевказаної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі порушує права територіальної громади міста Одеси на вільне, на власний розсуд розпорядження земельними ділянками комунальної власності, адже вона (земельна ділянка) розташована в межах водоохоронної зони, прибережної захисної смуги Чорного моря, а рекреаційній зоні обмеженого користування Р-4, на зсувному схилі, що схильна до інтенсивного впливу зсувних процесів, яка не входить до масиву жодного із існуючих садівничих товариств та розташована на озеленених схилах.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Його визначено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України", заяви №29458/04 та №29465/04).

Правова конструкція «суд, встановлений законом» стосується ще й таких аспектів, як механізм правового регулювання у сфері судоустрою та правомірність діяльності суду у процесі здійснення своїх повноважень.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Також у розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена належним судом, тобто судом, встановленим законом.

Судова практика Європейського суду з прав людини право на розгляд справи тлумачить як право особи звернутися до суду, так і право на розгляд та вирішена її справи судом.

Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Згідно зі ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (стаття 124 Конституції України).

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Правила юрисдикції визначені процесуальними законами, які регламентують предметну та суб`єктну юрисдикцію адміністративних, господарських та цивільних судів.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наводила критерії розмежування судової юрисдикції.

Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ (аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.01.2021 у справі №127/21764/17 та від 23.03.2021 у справі №367/4695/20).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці

В свою чергу згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто у порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Фактично, даний спір пов`язаний з реалізацією та набуттям фізичною особою права власності на земельну ділянку.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі земельних ділянок у власність встановлюються нормами Земельного кодексу України.

За змістом частин 1, 4 ст. 116 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019, тобто станом на момент звернення ОСОБА_1 05.06.2019 до Одеської міської ради із четвертим клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема, для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 га (п. ґ ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019)).

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України (в редакції від 07.02.2019) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідний порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Процедура та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру (у тому числі і державна реєстрація земельної ділянки під час її формування) визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020 у справі № П/811/1047/16 (обставини якої, а також суб`єктний склад сторін є подібними до даної справи) зазначила наступне:

- спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем (міською радою).

- оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалося реалізації та набуття третьою особою (фізичною особою) права власності на земельну ділянку.

- цей спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача (міської ради) та третьої особи (фізичної особи) щодо прав на спірну земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскільки фактично даний спір пов`язаний з реалізацією та набуттям фізичною особою права власності на земельну ділянку, він (даний спір) не має встановлених нормами ГПК України ознак господарської юрисдикції і повинен вирішуватись у порядку саме цивільного судочинства.

За умовами ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховуючи те, що справу, віднесену до цивільної юрисдикції, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене, суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Положення ч.4 ст.231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно п.5 ч.1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Суд, звертає увагу позивача на те, що він має право звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Відповідно до ч. 9 ст. 145 ГПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що суд закрив провадження у справі, заходи забезпечення позову введені ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2023 якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0004, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова підлягають скасуванню.

Керуючись п.п. 1 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 234-235, 254-255, 145 Господарського процесуального кодексу України суд

УХВАЛИВ:

1. Провадження у справі № 916/453/23 закрити.

2. Скасувати заходи забезпечення позову введені ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.02.2023 якою накладено арешт на земельну ділянку площею 0,006 га із кадастровим номером :45:007:0004, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Вєтрова.

Повний ухвала буде складена 18.03.2025р.

У відповідності до ч.1 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 13.03.2025 та згідно ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її складання.

Суддя С.В. Літвінов