ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. Справа№ 910/4629/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Коробенка Г.П.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Романенко К.О.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 24.02.2025 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець", Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.09.2024 (повний текст складено 23.10.2024)

у справі № 910/4629/21 (суддя О.Г. Удалова)

за позовом Державного підприємства "Гарантований покупець"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 1 289 781 970, 51 грн.

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про стягнення 1 289 781 970,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел від 26.06.2019 щодо оплати послуг за січень - лютий 2020 року, у зв`язку із чим позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 1 289 781 970,51грн., з яких пеня 754 502 434, 12 грн., штраф 336 586 170,99 грн., 3% річних 57 011 710,16 грн. та 141 681 655,24 грн. інфляційних втрат.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/4629/21позов задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» 754 502 434 грн. 12 коп. - пені, 141 681 655 грн. 24 коп. - інфляційних втрат, 57 011 710 грн. 16 коп. - 3% річних, 336 586 170 грн. 99 коп. - штрафу та 794 500 грн. 00 коп. - судового збору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 у справі № 910/4629/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2024 рішення Господарського суду міста Києва від 05.10.2022 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.02.2023 у справі № 910/4629/21 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний Суд, передаючи цю справу на новий розгляд, у постанові від 04.07.2024 у справі № 910/4629/21, вказав, зокрема, таке:

" 54. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що у цій справі зобов`язання є грошовим, а тому на нього розповсюджується положення статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", відповідно до якої розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У цій частині Суд також звертається до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14.02.2023 у справі № 910/15531/21.

55. Разом з тим, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, пославшись на наведені вище приписи чинного законодавства, зазначив про обґрунтованість розрахунку позивача та наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення 754 502 434,12 грн. пені у повному розмірі.

56. Так, Верховний Суд зазначає, що господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

57. Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

58. Водночас, зі змісту рішення суду першої інстанції не вбачається, що судом дійсно було перевірено наданий позивачем розрахунок пені і не наведено обґрунтувань щодо способу нарахування заявленої позивачем до стягнення суми, так само і не наведено обґрунтувань відхилення заперечень і контррозрахунку відповідача.

59. На вказані недоліки рішення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не звернувши уваги на приписи наведених вище норм, не дослідивши всіх обставин, які входять до предмету доказування у даній справі, також суд апеляційної інстанції не звернув уваги на відповідні заперечення відповідача та наданий ним контррозрахунок, а також посилання на правові позиції Верховного Суду, зокрема і щодо стягнення штрафних санкцій за спірним договором, що є порушенням вимог статті 269 ГПК України, на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

60. Пославшись на правильність розрахунку позивача, суди першої і апеляційної інстанції самостійно не перевірили розрахунку суми пені, не зазначили, в якому порядку здійснювалось нарахування та з чого суд виходив, ухвалюючи рішення про стягнення саме 754 502 434,12 грн. пені";

" 107. Верховний Суд виходить з того, що під час касаційного розгляду даної справи касаційне провадження зупинялось до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 911/1359/22";

" 112. Вказана правова позиція, з огляду на дату ухвалення постанови у справі № 911/1359/22, викладена пізніше, ніж дата подання касаційної скарги у даній справі, що відноситься до випадку означеного у частині четвертій статті 300 ГПК України";

" 121. З огляду на викладене доводи касаційної скарги у цій частині знайшли своє підтвердження, наявні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції, адже суд першої інстанції не з`ясував питання необхідності застосування норми права, що регулює спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції не усунув вказані порушення, що мало своїм наслідком не встановлення обставин, що є визначальними, вагомими і ключовими у цій справі у вирішенні даного спору в частині позовних вимог стосовно стягнення пені та штрафу";

" 125. Разом з цим, стосовно висновків судів попередніх інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення 141 681 655,24 грн. інфляційних втрат, 57 011 710,16 грн. 3% річних та 336 586 170,99 грн. штрафу Верховний Суд зазначає таке.

126. Господарський суд, відповідно до статті 86 ГПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

127. Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

128. У постанові Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17 викладено висновок про те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

129. Водночас, зі змісту рішення суду першої інстанції не вбачається, що судом дійсно було перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат і штрафу, не наведено обґрунтувань щодо способу нарахування річних, інфляційних та штрафу, не наведено відповідного розрахунку в обґрунтування свого рішення у цій частині, а також висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача саме зазначених у рішенні сум.

130. На вказані недоліки рішення суду першої інстанції апеляційний суд уваги не звернув та їх не усунув. При цьому, суд апеляційної інстанції припустився аналогічних порушень, не звернув уваги на приписи наведених вище норм, не дослідив всі обставини, які входять до предмету доказування у даній справі, що є порушенням вимог статті 269 ГПК України, на яку між тим, апеляційний суд послався в оскаржуваній постанові.

131. Разом з тим, дійшовши висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та штрафу, зазначивши про здійснення судами перевірки наданого позивачем розрахунку заявлених до стягнення сум, місцевий та апеляційний господарські суди не врахували наданий відповідачем контррозрахунок. В такій ситуації недостатнім є зазначення, що суд перевірив розрахунок і контррозрахунок, позаяк суд мав навести, які саме докази, покладені сторонами в основу здійснених ними розрахунків, були ним досліджені, оцінені і, відповідно, прийняті та/або відхилені із зазначенням відповідних мотивів такого прийняття/відхилення".

Відповідно до частини першої статті 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає стягненню на користь Державного підприємства "Гарантований покупець" 377 251 217 грн. 06 коп. пені, 141 681 655 грн. 24 коп. інфляційних втрат, 57 011 710 грн. 16 коп. 3% річних, 168 293 085 грн. 50 коп. штрафу та 794 500 грн. 00 коп. судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у позові в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального закону, викладені в ньому висновки не відповідають обставинам справи, а також суд визнав встановленими обставини, що не були доведеними.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не було враховано, що при розрахунку пені було порушено вимоги Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", згідно статті 3 якого розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. У розрахунках позивача пеня нарахована за березень-вересень 2020 року за ставкою 0,1% за день, що значно перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла в цей час (облікова ставка 10% річних з 13.03.2020 до 24.04.2020, 8% річних з 24.04.2020 до 12.06.2020, 6% річних з 12.06.2020 до 05.03.2021, згідно з оприлюдненими даними на офіційному вебсайті Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish).

Крім того, при розрахунку пені і штрафу порушено ст. 549 ЦК України та п. 4.3 договору. Позивачем надано розрахунки, з якими погодився суд, а саме нараховано пеню за кожен день прострочення, яка перевищує 0,1% від суми заборгованості, тобто від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання (що суперечить п. 4.3 Договору); пеня за кожен день прострочення становить одну і ту ж суму (за прострочення оплати послуги за січень 2020 р. - 1 645 237,56 грн., за лютий 2020 р. - 3 128 112,67 грн., а після коригування 01.04.2020 - 3 163 136,31 грн.), незважаючи на визнаний позивачем факт внесення часткових платежів відповідача за січень-лютий 2020 р. (тобто розмір заборгованості зменшувався, тому база нарахування пені теж мала зменшуватись). Аналогічно, помилково нараховано штраф у розмірі 7% на всю суму вартості послуги, а не на суму невиконаного грошового зобов`язання. На переконання апелянта, така позиція суду суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.01.2022 у справі № 910/20734/20 з аналогічними обставинами, в якій також вирішувалось питання про стягнення пені з НЕК «Укренерго» за цим же договором, Верховний Суд погодився з доводами НЕК «Укренерго» щодо неправильного нарахування позивачем штрафних санкцій за договором і залишив касаційну скаргу ДП «Гарантований покупець» без задоволення, зазначивши, зокрема: «розмір нені за порушення строків виконання грошових зобов`язань за договором повинен визначатися відповідно до приписів частини третьої статті 549 Цивільного кодексу України, а саме у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання» (а не від вартості всіх послуг).

Крім того, на переконання апелянта, суд не дав належної оцінки аргументам відповідача, які вказували на відсутність його вини у простроченні оплати, що виключає можливість застосування відповідальності, зокрема з урахуванням ст. 614 ЦК України. Зокрема, апелянт вважає, що він аргументовано довів, з посиланнями на постанови НКРЕКП як регулятора ринку електричної енергії, що оперативна сплата коштів позивачу була унеможливлена саме в результаті дії актів законодавства та рішень НКРЕКП.

Також 27.10.2023 апелянтом до Північного апеляційного господарського суду подано додаткові пояснення, в яких з урахуванням висновків Верховного Суду від 02.08.2023, він повністю підтримує доводи апеляційної скарги від 24.10.2022 щодо необґрунтованості стягнення пені та штрафу та необхідності зменшення їх розміру.

Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач надіслав через підсистему «Електронний суд» 24.12.2024 відзив, у якому зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, просить суд залишити оскаржуване рішення суду без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

Крім того, позивач зазначає, що сам факт правомірності задоволення вимог про сплату штрафу та пені є беззаперечним, підтриманий судами трьох інстанцій при первісному розгляді справи.

Також позивач вважає, що заперечення відповідача щодо бази нарахування штрафу є повністю безпідставними, оскільки п. 4.3 якого визначили, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, замовник сплачує пеню в розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. Додатково стягується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом або умовами договору від 26.06.2019 № 0414-09051/52/01 не визначається, що витрати, визначені у загальному тарифі, є єдиним джерелом оплати послуг за договором.

Позивач посилається на те, що зменшення розміру санкцій нівелюватиме мету існування неустойки та призведе до порушення інтересів сторін, а також виробників електроенергії за "зеленим" тарифом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець"

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог, а саме стягненні 377251 217, 06 грн. пені та 168 293 085, 49 грн. штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив неустойку на 50% враховуючи обставини воєнного часу, спір виник внаслідок прострочення відповідача, яке виникло до початку війни - у січні-лютому 2020, та тривало близько року (період нарахування пені та компенсаційних платежів згідно з ст. 625 ЦК України з 24.03.2020 по 27.01.2021), тобто нарахування штрафних санкцій було припинено за рік до введення воєнного стану, відтак при вирішенні питання про зменшення неустойки підлягали врахуванню ті обставини та події, які діяли в період прострочення.

Апелянт зазначає, що несвоєчасні розрахунки відповідача за договором зумовили несвоєчасність та неповноту розрахунків за договорами купівлі-продажу електричної енергії з виробниками за «зеленим» тарифом та з виробниками, на яких було покладено виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії щодо забезпечення доступності електричної енергії для побутових споживачів (ДП «НАЕК «Енергоатом» та ПрАТ «Укргідроенерго»).

Апелянт переконаний, що судом неправомірно зменшено судом першої інстанції неустойку на підставі того, що НЕК «Укренерго» виконує спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, оскільки позивач також виконує спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії. Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафних санкцій, суд першої інстанції не надав оцінки доводам Гарантованого покупця, викладеним останнім в поясненнях під час нового розгляду справи та не надали належної оцінки обставинам, які підлягали оцінці та дослідженню для можливості суду встановити забезпечення балансу інтересів обох сторін спору, а не тільки відповідача, майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнових, але й інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу.

Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

Відповідач, не погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивача, надіслав через підсистему «Електронний суд» 30.12.2024 відзив, у якому зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, просить суд залишити оскаржуване рішення в частині висновку про відмову у позові без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач зазначає, що посилання апелянта на те, що зменшення пені та штрафу на 50 % суперечить позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.07.2024 у справі № 910/4329/21, не відповідає дійсності, оскільки мотиви Верховного Суду зводились до відсутності у суду касаційної інстанції повноважень переоцінити докази в силу приписів статті 300 ГПК України. Враховуючи, що рішення в частині пені і штрафу були скасовані повністю, суд першої інстанції під час нового розгляду справи переглядав відповідні позовні вимоги у повному обсязі і мав право реалізувати свої дискреційні повноваження, зменшивши розмір пені та штрафу (у разі задоволення позову у відповідній частині); жодних вказівок або заперечень щодо розгляду такого питання під час нового розгляду справи Верховний Суд не висловлював. Саме суд першої та апеляційної інстанцій користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення (постанови Верховного Суду від 03.03.2019 у справі № 925/74/19; від 02.06.2021 у справі № 5023/10655/11 (922/2455/20) та інші).

Також відповідач заперечує проти доводів позивача щодо врахування судом обставин воєнного часу, посилаючись на те, що спір виник до введення воєнного часу, оскільки можливість зменшення пені і штрафу залежить не від часу виникнення спору, а від низки обставин, які існують на час розгляду справи і враховуються судом при її розгляді, у тому числі інтересів сторін, які заслуговують на увагу, майнового стану тощо.

Крім того, відповідач вважає посилання позивача на те, що «воєнний стан, обстріли енергетичної інфраструктури негативно впливають на економічну ситуацію в країні в цілому, збитки несе весь сектор енергетики, в тому числі відновлювальна енергетика, гідро- та атомні станції, а не лише НЕК «Укренерго» є недоречними та маніпулятивними, оскільки позивач не володіє і не експлуатує жодних об`єктів електроенергетики - ні «зеленої» енергетики, ні гідро-, ні атомних станцій; не виробляє і не транспортує електричну енергію (на відміну від Відповідача), не забезпечує експлуатацію жодних електромереж, його майно та персонал не зазнають безпосередніх атак агресора,- діяльність позивача згідно зі Статутом (затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2019 № 455) зводиться до купівлі-продажу електричної енергії. Натомість саме НЕК «Укренерго» (відповідач) є єдиним підприємством в Україні, що виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п. 55 ч. 1 ст. 1, ст. 31, 33, абз. 2 п. 8 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії», Постанови НКРЕКП від 17.07.2014 № 1012, від 17.12.2021 № 2624 щодо видачі ліцензій з передачі електричної енергії).

Відповідач вважає, що позивачем не доведено завдання йому збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями НЕК «Укренерго», зокрема щодо оплати послуг за договором за січень-лютий 2020 р., і такими збитками, а міркування позивача з цього приводу є необґрунтованими і недоведеними, не підтверджуються матеріалами справи.

Явка представників у судове засідання

В судове засідання 24.02.2025 з`явились представники позивача та відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відпвоідача в судове засідання представників не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через електронний кабінет в системі "Електронний суд".

У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Згідно ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

26.06.2019 між ДП "Гарантований покупець" (постачальник послуг) і Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) укладено договір № 0414-09051/52/01 про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел (далі - договір від 26.06.2019 № 0414-09051/52/01) для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (послуга) в обсязі та на умовах, визначених договором (пункт 1.1 договору).

Згідно з п.1.2 договору замовник сплачує постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов договору.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 26.04.2019 № 641, у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг.

Пунктом 12.4 Порядку передбачено, що з урахуванням умов цієї глави гарантований покупець протягом перших п`яти робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та направляє ОСП два примірники акта приймання-передачі, підписані зі своєї сторони. Після отримання двох примірників акта купівлі-продажу, підписаних зі сторони гарантованого покупця, ОСП направляє гарантованому покупцю протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, примірник акта приймання-передачі, підписаний зі своєї сторони уповноваженою особою. За наявності в ОСП зауважень до акта приймання-передачі, наданого гарантованим покупцем, ОСП повідомляє письмово про це гарантованого покупця.

Одночасно відповідно до пункту 12.7 Порядку у разі перерахунку гарантованим покупцем вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел укладається акт коригування до акта приймання-передачі з ОСП (НЕК "Укренерго").

Пунктом 12.5 Порядку передбачено, що після отримання від ОСП акта купівлі- продажу, підписаного з його сторони, гарантований покупець протягом одного робочого дня з дати його отримання надає регулятору розмір вартості послуги для затвердження.

Відповідно до п. 3.3 договору замовник зобов`язаний, зокрема, у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої регулятором.

Згідно п.7.1 договір набирає чинності з 01.07.2019 та діє до 01.01.2030.

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 № 321 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" перетворено на Приватне акціонерне товариство "НЕК "Укренерго", 100% акцій якого належать державі та не підлягають відчуженню, затверджено статут новоутвореного підприємства. Зазначеним наказом визначено, що НЕК "Укренерго" є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

29.08.2019 між ДП "Гарантований покупець" та НЕК "Укренерго" укладено додаткову угоду № 579/01 до договору від 26.06.2019 № 0414-09051/52/01, відповідно до пункту 3 якої правонаступником всіх зобов`язань (прав та обов`язків) Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" за договором є Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (скорочене найменування НЕК "Укренерго".

Згідно з пунктами 12.4 та 12.7 Порядку між Гарантованим покупцем та НЕК "Укренерго" підписані обопільно без зауважень акти приймання-передачі та акти коригування наданих послуги січня - лютого 2020 року, розмір вартості якої затверджений Регулятором - НКРЕКП, а саме:

- за січень 2020 року - акт від 31.01.2020 № 1 (далі - акт № 1), відповідно до якого загальна вартість послуги за січень 2020 року складає 1 645 237 562,75 грн (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 20.03.2020 № 715. У подальшому до акта № 1 внесено коригування вартості наданої послуги. Відповідно до акта коригування від 10.08.2020 до акта № 1 загальна вартість послуги за січень 2020 року склала 1 646 017 478,68 грн (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 02.09.2020 № 1630.

- за лютий 2020 року - акт від 29.02.2020 № 2 (далі - акт № 2), відповідно до якого загальна вартість послуги за лютий 2020 року складає 1 861 145 313,67 грн (з ПДВ). У подальшому до акта № 2 також вносились коригування вартості наданої послуги. Відповідно до акта коригування від 16.03.2020 до акта № 2 загальна вартість послуги за лютий 2020 року склала 3 128 112 673,68 грн (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 20.03.2020 № 715. Згідно з актом коригування від 20.03.2020 до акта № 2 (з урахуванням акта коригування від 16.03.2020) загальна вартість послуги за лютий 2020 року становить 3 163 136 308,56 грн (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 01.04.2020 № 752. Відповідно до акта коригування від 23.09.2020 до акта № 2 (з урахуванням акта коригування від 16.03.2020, акта коригування від 20.03.2020) загальна вартість послуги за лютий 2020 року складає суму у розмірі 3 164 298 921,25 грн. (з ПДВ), що затверджена постановою НКРЕКП від 13.10.2020 №1879.

Відповідно до пункту 12.6 порядку протягом одного робочого дня з дати затвердження регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, ОСП здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.

Проте, як вказує позивач, незважаючи на настання терміну остаточної оплати послуги січня та лютого 2020 року - 23.03.2020 (перший робочий день з дня затвердження НКРЕКП розміру вартості послуги наданої Гарантованим покупцем у січні та лютому 2020 року, 21.03.2020 та 22.03.2020 є вихідними) свої зобов`язання з оплати послуги за січень та лютий 2020 року своєчасно не виконав.

Відповідно до листа Гарантованого покупця від 28.01.2020 № 52/243 кошти у розмірі 430 634 178,05 грн. зараховані як авансовий платіж на січень 2020 року, відповідно до листа від 30.04.2020 № 52/1012/1 сума переплати у розмірі 3 314 811,49 грн. зарахована в оплату січня 2020 року.

З урахуванням вказаних вище листів загальна сума оплати НЕК "Укренерго" послуги за січень 2020 року складає 1 646 017 478,68 грн.

Позивач вказує, що товариство виконало зобов`язання з оплати наданої послуги в січні 2020 року лише 28.01.2021.

Відповідно до листа Гарантованого покупця від 31.07.2020 № 05/2186/1 переплату, що здійснена за розрахункові періоди 2019 року, в розмірі 19 694 805,07 грн зараховано в погашення заборгованості послуги лютого 2020 року.

З урахуванням вказаного вище листа загальна сума оплати НЕК "Укренерго" за Послуги лютого 2020 року складає 3 164 298 921,25 грн.

Позивач вказує, що товариство виконало свої зобов`язання з оплати наданої послуги в лютому 2020 року лише 28.01.2021.

Таким чином, товариством порушено право Гарантованого покупця на отримання своєчасно та в повному обсязі оплати вартості послуги (підпункт 1 пункту 3.2 та підпункт 4 пункту 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони договору несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за договором відповідно до чинного законодавства.

Спір у цій справі виник у зв`язку з неналежним, на переконання позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати послуг виробництва електричної енергії з альтернативних джерел наданих у січні - лютому 2020 року, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача 1 289 781 970, 51 грн., з них пеню у розмірі 754 502 434, 12 грн., штраф 336 586 170,99 грн., 3% річних 57 011 710, 16 грн. інфляційних втрат 141 681 655, 24 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

На виконання вказівок Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.07.2024 у цій справі, суд здійснив перевірку розрахунку позивача та контррозрахунку відповідача, а також докази, якими сторони підтвердили проведені нарахування.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 754 502 434,12 грн., 3% річних у розмірі 57 011 710,16 грн. та інфляційних у розмірі 141 681 655,24 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання у період з 24.03.2020 до 27.01.2021.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач обов`язок зі сплати коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши при цьому прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому дії товариства є порушенням договірних зобов`язань (статті 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 ЦК України), отже, є підстави для застосування встановленої законом або узгодженої сторонами у Договорі відповідальності.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною першою статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що розрахунок позивача в частині розрахунку інфляційних втрат 141 681 655, 24 та 3% річних 57 011 710, 16 грн. є арифметично правильним, проведеним відповідно до приписів законодавства та умов договору.

Щодо частині стягнення пені та штрафних санкцій позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що у разі порушення замовником зобов`язань щодо строків оплати наданих послуг, визначених у порядку, сплата пені у розмірі 0,1% від вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання, додатково сплачується штраф у розмірі 7% від зазначеної вартості послуг за прострочення понад 30 днів (від вартості послуг щодо яких допущено прострочення)

Позивачем нараховано пеню за березень-вересень 2020 року за ставкою 0,1% за день, що значно перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла в цей час (облікова ставка 10% річних з 13.03.2020 до 24.04.2020, 8% річних з 24.04.2020 до 12.06.2020, 6% річних з 12.06.2020 до 05.03.2021, згідно з оприлюдненими даними на офіційному вебсайті Національного банку України. Крім того, позивачем не було враховано часткову сплату заборгованості, отже розмір простроченої заборгованості зменшувався у період, за який нарахована пеня.

Аналогічно позивачем нараховано штраф у розмірі 7% на всю суму вартості послуги за прострочення понад 30 днів, а не на суму невиконаного грошового зобов`язання.

Згідно розрахунку суду апеляційної інстанції розмір пені складає 264 393 305, 67 грн., розмір штрафу 208 773 332, 85 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідачем було заявлено клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90%, яке обґрунтовано, зокрема, ситуацією з енергоструктурою, виконанням відповідачем спеціальних обов`язків у спірних правовідносинах, численні обстріли, майновий стан сторін, виконання зобов`язання за договором до звернення до суду з цим позовом тощо.

Позивач заперечив проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Разом із тим, Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції стосовно зменшення штрафних санкцій судом на підставі статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 29.09.2020 у справі № 909/1240/19 (909/1076/19)).

Поряд з засадою цивільного законодавства свобода договору (пункт 3), частина перша статті 3 ЦК України також містить такі засади як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 у справі № 910/353/19).

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Водночас необхідно також взяти до уваги те, що для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити [постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункт 8.24) та від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (пункт 85)].

Також під час розгляду цього спору необхідно врахувати правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 такого змісту:

" 7.17. При цьому Суд наголошує, що неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

7.18. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85)";

" 7.25. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18";

" 7.42. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

7.43. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".

Суд виходить з того, що загальновідомою обставиною є те, що, починаючи з жовтня 2022 року, російська федерація розпочала масований обстріл енергетичної інфраструктури України.

Товариство є складовою частиною енергетичної інфраструктури України, виконує спеціальні обов`язки та зазнає значних руйнувань внаслідок постійних обстрілів.

Крім того, слід звернути увагу, що розмір заявлених до стягнення пені та штрафу є значним, що свідчить про надмірний характер заявлених до стягнення штрафних санкцій.

Враховуючи, що зобов`язання з оплати за договором були виконані відповідачем у повному обсязі та суду не надано доказів того, що порушення зобов`язання завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь, характер та правові наслідки правопорушення, співмірність між ними; відсутність доказів понесення підприємством збитків внаслідок порушень товариством строків оплати обладнання; враховуючи обставини, які вказані вище та не потребують документального підтвердження в силу загальновідомості викладених фактів, вважаючи дані обставини винятковими, зважаючи на виняткову роль Товариства у сфері енергетики під час повномасштабного вторгнення, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу та пені на 50% від заявлених до стягнення сум.

Стосовно наявності/відсутності підстав для врахування правової позиції, викладеної об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22, колегія зазначає таке.

Правова позиція, викладена у вказаній справі, не є релевантною для спірних правовідносин, оскільки договірні зобов`язання між сторонами у цій справі виникли у 2020 році, позивач звернувся до суду у березні 2021 року, штрафні санкції були нараховані за період з 24.03.2020 до 28.01.2021, тобто до введення воєнного стану, водночас, у справі № 911/1359/22 судами відмовлено у стягненні пені, нарахованої з 02.03.2022 до 23.08.2022, та підтверджено правомірність застосування підпункту 16 пункту 1 постанови НКРКП від 25.02.2022 № 332.

Крім того, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2024 у справі № 911/1359/22 зазначила таке:

" 8.13.32. Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

8.13.33. Отже, з урахування дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та постанов НКРЕКП, пункт 5 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 27.02.2022 № 333) - це бажана з точки зору держави модель поведінки, яка має обов`язковий характер для учасників ринку електричної енергії.

8.13.34. Підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 № 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії".

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для застосування у цій справі приписів постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 відсутні.

Враховуючи зменшення судом розміру штрафу та пені на 50%, позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути 132 196 652, 84 грн. пені, 104 386 666,43 грн. штрафу.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі "Серявін проти України" від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, статті 78, статті 79 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21 слід змінити в частині стягнення пені та штрафу, з урахуванням встановлених обставин, викладених у цій постанові. Апеляційна скарга Державного підприємства "Гарантований покупець" відповідно не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України слід здійснити перерозподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі № 910/4629/21 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 змінити, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ) на користь Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ) 132 196 652, 84 грн. пені, 141 681 655, 24 грн. інфляційних втрат, 57 011 710,16 грн. 3% річних, 104 386 666,43 грн. штрафу, 463 988 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ) 396 614, 40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 661 024 грн. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги.

Видати наказ.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/4629/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 19.03.2025.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Г.П. Коробенко

Ю.Б. Михальська