РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.03.2025Справа № 910/15299/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерне компанія "Київводоканал"

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 18,19 по вулиці П. Григоренка 36-А "Зеніт"

про стягнення 279 534,76 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Акціонерне компанія "Київводоканал" (позивач) з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 18,19 по вулиці П. Григоренка 36-А "Зеніт" (відповідач) про стягнення 279 534,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 8319/4-14 від 25.07.2000 в частині оплати наданих послуг у встановлений договором строк.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2024 відкрито провадження у справі № 910/15299/24 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

Копія вказаної ухвали доставлена позивачу та представнику до електронних кабінетів 17.12.2024 о 23:34 год. та відповідно до приписів ст. 242 Господарського процесуального кодексу України вважається врученою останнім 18.12.2024.

Відповідачу копія ухвали суду від 17.12.2024 направлена поштовим відправленням № 875, яке згідно з даними трекінгу відстеження/пересилання поштової кореспонденції отримано відповідачем - 31.12.2024.

09.01.2025 від відповідача надійшло клопотання про розгляд за правилами загального позовного провадження, яке мотивоване складністю доведення заборгованості відповідача.

Крім того, 16.01.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (здано до відправлення відділенню зв`язку 13.01.2025). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказав, що: з вересня 2020 року мешканці будинку сплачують за послуги позивача за індивідуальними договорами; відповідно до договору № 8319/4-14 від 25.07.2000 у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем; до доданого до позову розрахунку суми заборгованості позивачем включено незрозумілі перерахунки за листопад, грудень 2020 року та січень, жовтень 2021 року. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

31.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій відхилено доводи відповідача, наведені у відзиві на позов.

Ухвалою суду від 20.02.2025 відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідач правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався.

Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення на позовні вимоги об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Між Державним комунальним об`єднанням «Київводоканал», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - Позивач, ПрАТ «АК «Київводоканал» або Постачальник) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку № 18, 19 по вулиці П. Григоренка 36-А «Зеніт» (далі - Відповідач, ОСББ «Зеніт» або Абонент) 25.07.2000 було укладено договір № 8319/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення (надалі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов`язується забезпечити Абоненту постачання питної води та прийняти від Абонента каналізаційні стоки, а Абонент - сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та Правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, які втратили чинність 18.10.2008, у зв`язку із введенням в дію Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово комунального господарства України від 27.06.2008 № 190 (далі - Правила користування).

Згідно з п. 3.1. Договору кількість води, що подається Постачальником та використовується Абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих Постачальником. Знаття показань водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника.

Якщо водолічильники тимчасово знято представником Постачальника, або їх зіпсовано не з вини Абонента, кількість використаної води визначається за середньодобовою витратою за останні два розрахункові місяці за показниками водолічильників. У разі тривалої роботи водолічильників менше 2-х місяців кількість води визначається за період роботи водолічильника не менше 10-днів. Такий порядок зберігається до установки нового водолічильника і перерахунок за попередній час не проводиться (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, згідно з показниками водолічильника, а при його відсутності - за узгодженим з Постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим Правилами користування.

Згідно з п. 3.6. Договору Абонент розраховується за послуги з водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у п`ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов`язаний у п`ятиденний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обгрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акту звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом (п. 3.7 Договору).

У відповіді на відзив ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначає, що з 01.10.2020 мешканці будинку ОСББ «Зеніт» перейшли на прямі договори з ПрАТ «АК «Київводоканал», тому нарахування за водопостачання та водовідведення ОСББ «Зеніт» починаючи з 01.10.2020 відсутнє, що відображено у розрахунку позовних вимог до боржника.

Нарахування ОСББ «Зеніт» за період з 01.04.2019 по 30.09.2020 за Договором № 8319/4-14 від 25.07.2000 проводилися за наступними особовими рахунками:

- Особовий рахунок НОМЕР_1 (житловий будинок ХВ) за період з квітня 2019 року по серпень 2020 року нарахування проводилися за середньодобовою витратою, яка складає 10,65 куб. м. на добу в зв`язку з закінченням терміну повірки приладу обліку, дана середньодобова витрата була вирахувана згідно показань приладу обліку за період з 13.07.2017 по 11.09.2017, а саме показання на 11.09.2017 склали 19 588 куб. м - показання на 13.07.2017 склали 18 949 куб. м = 639 куб.м. / на 60 днів (з 13.07.2017 по 11.09.2017) = 10,65 куб.м. З жовтня 2020 року нарахування припинені у зв`язку з переходом мешканців даного житлового будинку на прямі договори;

- Особовий рахунок НОМЕР_2 (житловий будинок ХВ) за період з квітня 2019 року по серпень 2020 року нарахування проводилися за середньодобовою витратою, яка складає 26,89 куб.м. на добу в зв`язку з закінченням терміну повірки приладу обліку, дана середньодобова витрата була вирахувана згідно показань приладу обліку за період з 17.01.2018 по 13.03.2018, а саме показання на 13.03.2018 склали 44 478 куб. м - показання на 17.01.2018 склали 42 999 куб.м = 1479 куб.м. / на 55 днів (з 17.01.2018 по 13.03.2018) = 26,89 куб.м. З жовтня 2020 року нарахування припинені в зв`язку з переходом мешканців даного житлового будинку на прямі договори.

Копії актів про зняття показань з приладів обліку, відповідно до яких вираховувалась середньодобова витрата по вказаних особових рахунках, долучені позивачем до позовної заяви.

По особовому рахунку НОМЕР_3 (водовідведення ГВ) з квітня 2019 року по вересень 2020 року нарахування здійснювалося відповідно до показів лічильника у відсотковому співвідношенні пропорційно кількості мешканців, так, для ОСББ «Зеніт» такий відсоток становив 27,816%. З жовтня 2020 року нарахування припинені в зв`язку з переходом мешканців даного житлового будинку на прямі договори.

У травні 2024 року КП «Київтеплоенерго» листом від 15.05.2024 № 3578/0/8/01-24 (додаток № 9 до позовної заяви) до ПрАТ «АК «Київводоканал» була надана інформація щодо фактичних обсягів спожитої гарячої води за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року в житловому будинку за адресою: просп. Петра Григоренка, 36-а (ОСББ «Зеніт»), тому було проведено перерахунок послуг для ОСББ «Зеніт» шляхом донарахування в травні 2024 року на суму 24 199,64 грн, що відображено в розрахунку позовних вимог до боржника.

На виконання вимог п. 3.6. Договору № 8319/4-14 від 25.07.2000 Позивач щомісяця (з квітня 2019 року по вересень 2020 року, а також у травні 2025 року у зв`язку з проведенням перерахунку) направляв до банківської установи Відповідача платіжні документи на оплату послуг, а Відповідач їх отримував та, як вказує позивач, мав розраховуватися протягом п`яти днів з моменту їх отримання. Вказане підтверджується довідкою АТ «Комінбанк» від 06.08.2024 з реєстром дебетових повідомлень за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року та довідкою АТ «Банк Кредит Дніпро» від 23.04.2023 з дебетовим повідомленням на суму перерахунку в розмірі 24 199,64 грн.

Як вказує позивач, надано послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01.04.2019 по 30.09.2020 на суму 537 154,74 грн (з урахуванням перерахунку у травні 2024 року на суму 24 199,64 грн), з яких Абонентом (відповідачем) сплачено 387 876,31 грн, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 149 278,43 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 99 654,78 грн та 3% річних у розмірі 30 601,55 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказує: на відсутність заборгованості за договором 25.07.2000 № 8319/4-14, оскільки з вересня мешканцями будинку укладено індивідуальні договори з позивачем; у доданому до позову розрахунку суми заборгованості позивачем включено незрозумілі перерахунки за листопад, грудень 2020 року та січень, жовтень 2021 року; листом ПрАТ «АК «Київводоканал» від 04.01.2022 № 47/8/8/02-22 останнім підтверджено відсутність заборгованості відповідача перед позивачем; в акті звірки розрахунків через сайт «Вчасно» у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» та п. 3.7 Правил користування споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання і водовідведення.

Під час розгляду даної справи суду не надано доказів оплати заборгованості в розмірі 149 278,43 грн.

Судом не приймаються заперечення відповідача стосовно того, що у відповідача відсутня заборгованість за договором № 8319/4-14 від 25.07.2000, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з 01.04.2019 по 30.09.2020 на суму 537 154,74 грн (з урахуванням перерахунку, здійсненого у травні 2024 року, на суму 24199,64 грн), тобто у період, який передував укладенню з мешканцями будинку прямих договорів (з жовтня 2020 року).

При цьому, як вбачається з розрахунку позовних вимог, позивачем розмір заборгованості розраховувався до 30.09.2020 включно, а перерахунок у травні 2024 року здійснено з урахуванням листа КП «Київтеплоенерго» листом від 15.05.2024 № 3578/0/8/01-24 щодо фактичного обсягу спожитої гарячої води за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року.

Судом враховано, що у розрахунку позивачем окремо виділено оплати, здійснені відповідача за заборгованість, яка була предметом розгляду у справі № 910/14443/19 (стягнення заборгованості за період з 01.05.2018 по 31.03.2019).

За вказаних обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 149 278,43 грн обґрунтованою, відповідачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 99 654,78 грн втрат від інфляції та 30 601,55 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає, що останні виконані арифметично вірно та відповідно до норм чинного законодавства, а відтак, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже вони не спростовують встановлених судом обставин та не впливають на результат прийнятого рішення.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача в розмірі 3 354,42 грн.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку № 18,19 по вулиці П. Григоренка 36-А "Зеніт" (02144, м. Київ, просп. Григоренка, 36-А, код 24931418) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерне компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1А, код 03327664) заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 149 278,43 грн (сто сорок дев`ять тисяч двісті сімдесят вісім грн 43 коп.), інфляційні втрати у розмірі 99 654,78 грн (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири грн 78 коп.), 3% річних у розмірі 30 601,55 грн (тридцять тисяч шістсот одна грн 55 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 354,42 грн (три тисячі триста п`ятдесят чотири грн 42 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.03.2025.

Суддя О.Г. Удалова