ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" березня 2025 р. Справа№ 927/724/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Шапрана В.В.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання - Король Д.А.

учасники справи:

від позивача: Мартьянова Л.В.

від відповідача: Григор`єв О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 (повний текст рішення складено та підписано 16.12.24)

у справі №927/724/24 (суддя Фесюра М.В.)

за первісним позовом: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до відповідача: Акціонерного товариства "Чернігівобленерго"

про стягнення 66 870 220,83 грн

за зустрічним позовом: Акціонерного товариства "Чернігівобленерго",

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго",

про тлумачення умов договору

УСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" з позовом про стягнення 66 870 220,83 грн, з яких: основного боргу в сумі 64 263 490,72 грн, 3% річних у розмірі 654 030,89 грн, інфляційних втрат в сумі 1 952 699,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 з ідентифікатором №0531-02041-ПП в частині оплати наданих послуг за період з січня 2024 року по травень 2024 року.

Акціонерне товариство "Чернігівобленерго" звернулося до суду із зустрічним позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про тлумачення умов п.6.4 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0531-02041-ПП. У зустрічній позовній заяві Акціонерне товариство "Чернігівобленерго" просило суд об`єднати в одне провадження для спільного розгляду зустрічний позов Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про тлумачення умов пункту 6.4 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0531-02041-ПП з первісним позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" про стягнення 66 870 220,83 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 закрито провадження у справі №927/724/24 за первісним позовом в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 32 128 609,45 грн. Позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення інфляційних нарахувань в сумі 2 011 591,36 грн та трьох процентів річних в сумі 810 829,45 грн задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" інфляційні нарахування в сумі 1 987 425,08 грн, три проценти річних в сумі 754 351,45 грн та судовий збір в сумі 1 245 270,83 грн. В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з винесеним рішенням, Акціонерне товариство "Чернігівобленерго" подало апеляційну скаргу, у якій просило суд прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі № 927/724/24 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 3 % річних у сумі 126 597,06 грн. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Акціонерного товариства "Чернігівобленерго", витрати по сплаті судового збору за подання даної апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на думку апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано було задоволено позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у сумі 126 597,06 грн. АТ "Чернігівобленерго" вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі № 927/724/24 в частині стягнення 3 % річних у сумі 126 597,06 грн прийняте в результаті неправильного застосування норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків встановленим обставинам справи, а відтак підлягає скасуванню. Апелянт стверджує, що НЕК "Укренерго" не підтверджено жодним доказом правильність визначення розміру поетапних платежів в межах кожного розрахункового періоду, у зв`язку з чим, підстави для настання відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України, а саме, сплати 3 % річних за порушення строків здійснення поетапних платежів, відсутні, що під час прийняття Господарським судом Чернігівської області рішення від 05.12.2024 у справі № 927/724/24 не було враховано.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі № 927/724/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 05.03.2025.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є юридичною особою, що утворена як акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються у державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 №73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 №829-р "Про погодження перетворення державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в приватне акціонерне товариство. Національна енергетична компанія "Укренерго" є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" відповідно до статті 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802 (пункти 1.1., 3.2. Статуту ПрАТ НЕК "Укренерго").

ПрАТ НЕК "Укренерго" виконує функції оператора системи передачі (ОСП) - юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії (п.55 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Між ПрАТ НЕК "Укренерго" та Акціонерним товариством "Чернігівобленерго" укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 з ідентифікатором №0531-02041-ПП (далі в тексті - Договір).

Відповідно до 1.1. цей договір про надання послуг з передачі електричної енергії (далі - Договір) є публічним договором приєднання та встановлює порядок і умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі (далі - Користувач). Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно з заявою- приєднання, що є додатком 1 до цього Договору.

За змістом п. 1.2. його умови розроблені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та Кодексу системи передачі, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14 березня 2018 року № 309 (далі - КСП), та є однаковими для всіх Користувачів.

Відповідно до п. 2.1 Договору ОСП (оператор системи передачі) безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору.

За змістом п. 4.1. Договору планова та/або фактична вартість Послуги визначається на підставі діючого на момент надання Послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу Послуги в розрахунковому періоді. На вартість Послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті: https://ua.energy/.

Згідно з п. 6.2 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів і розрахунків:

- 1 платіж-до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

- 2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

-3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.

За змістом п. 6.3. Договору у разі зміни тарифу на послугу з передачі електричної енергії ОСП здійснює розрахунок належної до сплати вартості Послуги за новим тарифом, починаючи з дня введення в дію відповідного тарифу, згідно з рішенням НКРЕКП про зміну тарифу.

Відповідно до п.6.4 Договору Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуг Користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання актів приймання- передачі Послуги та актів коригування до актів приймання-передачі Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

Відповідно до п. 6.5 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі Послуги вартість та/або фактичний обсяг Послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

У разі підтвердження розбіжностей ППКО надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог Правил врегулювання (Додаток 10 до Правил ринку). Результати зміни обсягів наданої Послуги відображаються в Акті коригування.

Відповідно до п. 10.3 Договору передбачено, що рахунки, акти приймання-передачі, акти коригування до актів приймання-передачі Послуги, акти звірки розрахунків наданої Послуги, повідомлення вважаються отриманими Стороною:

у день їх доставки кур`єром, що підтверджується квитанцією про вручення одержувачеві, яка підписується його уповноваженим представником;

у день особистого вручення, що підтверджується підписом уповноваженого представника одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції.

Електронний документ, який направляється Стороною на виконання цього Договору через Сервіс, вважається одержаним іншою Стороною з моменту набуття документом статусу "Доставлено" у Сервісі.

Сторони визнають, що електронний документ, сформований, підписаний та переданий за допомогою Сервісу, є оригіналом та має повну юридичну силу, створює права та обов`язки для Сторін, та визнається рівнозначним документом ідентичному документу, який міг би бути створений однією зі Сторін на паперовому носії та скріплений власноручними підписами уповноважених осіб.

У відповідності до п. 14.1 Договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього Договору жодною зі Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, шляхом направлення відповідного повідомлення.

На виконання умов Договору, у період з січня 2024 по травень 2024 року, ПрАТ НЕК "Укренерго" надало, а АТ "Чернгігівобленерго" отримало послугу з передачі електричної енергії на суму 64 263 490,72 грн. та у період з червня 2024 по серпень 2024 року на суму 32 128 609,45 грн.

АТ "Чернігівобленерго" свої зобов`язання з оплати перед ПрАТ НЕК "Укренерго" вчасно не виконало, не оплатило отримані послуги, внаслідок чого у відповідача за первісним позовом за період з січня 2024 по травень 2024 року виникла заборгованість в сумі 64 263 490,72 грн., та в сумі 32 128 609,45 грн за період з червня 2024 по серпень 2024 року.

Позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг за отриману електроенергію інфляційні витрати в сумі 2 011 591,36 грн та три проценти річних в сумі 810 829,45 грн. за період з 19.01.2024 по 01.10.2024.

Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження у справі відповідачем за первісним позовом було сплачено основну заборгованість в сумі 64263490,72 грн платіжними інструкціями: № від 30.08.2024 в сумі 16649294,71 грн за послуги з передачі електроенергії за січень 2024 року згідно з договором від 01.01.2024 №0531-02041-ПП; № від 30.09.2024 в сумі 113446400,62 грн за послуги з передачі електроенергії за лютий 2024 року; № від 30.09.2024 в сумі 14 133 511,25 грн за послуги з передачі електроенергії за березень 2024 року; № від 30.09.2024 грн в сумі 11 707 518,30 грн за послуги з передачі електроенергії за квітень 2024 року; № від 30.09.2024 в сумі 10 428 525,84 грн за послуги з передачі електроенергії за травень 2024 року. А також відповідачем за первісним позовом сплачено основну заборгованість в сумі 32 128 609,45 грн, платіжними інструкціями: № від 31.10.2024 в сумі 11 107 160,24 грн, № від 31.10.2024 в сумі 9 815 355,89 грн, № від 31.10.2024 в сумі 11 261 102,87 грн.

У зустрічному позові АТ "Чернігівобленерго" зазначає про розбіжності у розумінні сторонами змісту договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024, а саме в частині умов пункту 6.4 Договору щодо оплати, оскільки ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" вважає, що АТ "Чернігівобленерго" має здійснювати оплату за фактичний обсяг послуги на підставі актів приймання-передачі послуги, тоді як АТ "Чернігівобленерго" вважає, що оплата за надані послуги повинна здійснюватися на підставі отриманих рахунків, а тому просить суд надати тлумачення вказаних умов правочину.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

За п. 8 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються такі види договорів, зокрема, про надання послуг з передачі.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог частин 1 та 7 статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються з вимогами статті 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що в певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконане належним чином.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Між ПрАТ "НЕК "Укренерго" та АТ "Чернігівобленерго" укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 з ідентифікатором №0531-02041-ПП.

Відповідач за первісним позовом отримав послуги з передачі електричної енергії у періоди січень-червень 2024 року на суму 64 263 490,72 грн. та червень-серпень 2024 року на суму 32 128 609,45 грн, за актами приймання-передачі.

Як встановлено судом, відповідач за первісним позовом вчасно не розрахувався за отримані послуги, сплативши кошти після звернення ПрАТ "НЕК "Укренерго" з позовом до суду.

Розмір заборгованості АТ "Чернігівобленерго" за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 №0531-02041-ПП становив за період січень-червень 2024 року в сумі 64 263 490,72 грн. та червень-серпень 2024 року в сумі 32 128 609,45 грн.

Після відкриття провадження у даній справі, у період з 30.08.2024 по 31.10.2024 відповідачем за первісним позовом сплачено позивачу основний борг за період січень-червень 2024 року в сумі 64 263 490,72 грн. та червень-серпень 2024 року в сумі 32 128 609,45 грн, що підтверджується наданими відповідачем платіжними інструкціями.

Таким чином, відповідачем за первісним позовом у повному обсязі здійснено оплату за надані послуги, проте було допущено порушення строків, визначених Договором.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, місцевим господарським судом обґрунтовано було закрито провадження у справі в частині стягнення 32128609,45 грн основного боргу на підставі п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимог первісного позову про стягнення з відповідача 2011591,36 грн інфляційних нарахувань та 810 829,45 грн трьох відсотків річних за період з 19.01.2024 до 01.10.2024 колегія суддів відзначає наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі №910/3711/21 зазначив про те, що невиконання або неналежне виконання користувачем зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з приписами статей 611, 625 Цивільного кодексу України.

Передбачені нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати послуг, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних та інфляційних втрат містить неточності у кількості днів нарахувань, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме: інфляційні нарахування в сумі 1987425,08 грн та 3% річних в сумі 754351,45 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення інфляційних та 3% річних за первісним позовом судом правомірно відмовлено.

Щодо зустрічних позовних вимог про тлумачення умов договору суд зазначає таке.

Як вказано вище, АТ "Чернігівобленерго" вважає, що сторони по-різному розуміють зміст договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024, а саме в частині умов пункту 6.4 Договору щодо оплати, оскільки ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" вважає, що АТ "Чернігівобленерго" має здійснювати оплату за фактичний обсяг послуги на підставі актів приймання-передачі послуги, тоді як АТ "Чернігівобленерго" вважає, що оплата за надані послуги повинна здійснюватися на підставі отриманих рахунків, а тому просить суд надати тлумачення вказаних умов правочину.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяги Послуги. Плановий обсяг Послуги визначається відповідно до розділу XI КСП на підставі даних Адміністратора комерційного обліку за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг Послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу XI КСП.

Згідно з пунктом 6.1 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Відповідно до пункту 6.2 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості Послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів та розрахунків:

1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж - до 08 числа місяця наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості, визначається на підставі даних АКО за кожну декаду розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 6.4 Договору Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно зі ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Стаття 213 Цивільного кодексу України надає право тлумачити зміст правочину його сторонам, що фактично є встановленням його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

З наведеної норми вбачається, що чинне законодавство України встановлює способи захисту особою своїх прав та інтересів, одним з яких є тлумачення судом змісту правочину.

Даний спосіб захисту передбачає, що коли стороні не зрозумілий зміст правочину чи окремих його умов або коли сторони по різному розуміють зміст правочину чи окремі його умови, сторона чи обидві сторони мають право звернутись до суду, який може постановити рішення про тлумачення змісту правочину, а саме роз`яснити сторонам зміст правочину чи окремих його умов, використовуючи значення слів і понять, значення термінів, порівняння відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, з`ясуванням мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами тощо.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 у справі № 925/106/17 зазначив, що з огляду на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.

Також у постанові від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18 Верховний Суд вказав, що підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц роз`яснив, що у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що п. 6.4 Договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024, який позивач за зустрічним позовом просить розтлумачити, не є незрозумілим та у нього відсутні неясні слова, поняття, терміни, які не дають змоги з`ясувати сторонам їх дійсні наміри при підписанні договору. Вказана обставина виключає можливість тлумачення правочину судом.

Суд також наголошує на тому, що оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постановах від 25.07.2018 у справі № 317/39/17, від 14.02.2018 у справі № 925/106/17, від 05.02.2020 у справі № 910/15161/18, від 05.02.2020 у справі № 910/15161/18, від 18.03.2021 у справі № 910/9525/19.

При цьому, як було встановлено судом, сторонами виконувались зобов`язання за договором. У свою чергу, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024 в частині внесення плати за надані послуги з передачі електричної енергії, ПрАТ "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до суду з позовом до АТ "Чернігівобленерго"" про стягнення заборгованості, а також інфляційних та 3% річних, а відповідачем за первісним позовом сплачено основну заборгованість за отримані послуги під час судового провадження у повному обсязі.

Враховуючи виконання сторонами умов укладеного договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачу за зустрічним позовом був зрозумілий зміст договору про надання послуг з передачі електричної енергії №0531-02041-ПП від 01.01.2024, зокрема і зміст п 6.4.

За таких обставин судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі №927/724/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Чернігівобленерго" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі №927/724/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 05.12.2024 у справі №927/724/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Акціонерне товариство "Чернігівобленерго".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2025.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді В.В. Шапран

Л.Г. Сітайло