ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"17" березня 2025 р. Справа № 924/236/25

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Виноградової В.В., розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову у справі

за позовом Красилівської районної спілки споживчих товариств

до Красилівської міської ради

Красилівської житлово-експлуатаційної контори

Головного управління Держагеокадастру у Хмельницькій області

про визнання незаконним та скасування рішень, скасування державної реєстрації земельних ділянок та зобов`язання поновити державну реєстрацію земельних ділянок

встановив: Красилівська районна спілка споживчих товариств звернулась до Господарського суду Хмельницької області з позовом до Красилівської міської ради Хмельницької області, Красилівської житлово-експлуатаційної контори, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання незаконним та скасування рішення сорок першої чергової сесії Красилівської міської ради Хмельницької області восьмого скликання №54 від 14.12. 2023 "Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо поділу земельних ділянок"; визнання незаконним та скасування пунктів 7 та 8 рішення сорок третьої позачергової сесії Красилівської міської ради Хмельницької області восьмого скликання № 20 від 16.04.2024 "Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, надання земельних ділянок в користування на умовах оренди і постійне користування та припинення дії договору оренди землі"; скасування в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером: :01:002:1174, :01:002:1175, :01:002:1176, :01:002:1177, :01:002:1178, :01:002:1179; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області поновити у Державному земельному кадастрі записи про земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:1395 та :01:002:0775 в межах, координатах та конфігурації земельних ділянок, яким присвоювались відповідні кадастрові номери.

В обґрунтування позовних вимог, посилаючись зокрема на постанову Північно - західного апеляційного господарського суду у справі №924/98/24, вказує на порушення прав позивача на земельні ділянки, які належать на праві постійного користування з кадастровими номерами :01:002:1395 та :01:002:0775 в результаті їх незаконного поділу Красилівською міською радою.

Того ж дня, на адресу суду від позивача надійшла заява (від 14.03.2025) про застосування заходів забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №924/236/25 шляхом заборони Красилівській міській раді Хмельницької області вчиняти будь-які правочини з будь-якими фізичними та юридичними особами (в тому числі, але не виключно, відчужувати, передавати в оренду, безоплатне/постійне користування тощо) та заборони Красилівський міській раді Хмельницької області вчиняти будь-які дії (в тому числі, але не виключно, поділ, об`єднання, тощо) земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:1174, :01:002:1175, :01:002:1176, :01:002:1177, :01:002:1178, :01:002:1179.

В обґрунтування необхідності забезпечення позову у даній справі позивач зазначає, що в його користуванні на підставі Державних актів на право постійного користування серії ІІ-ХМ №002366 від 14.10.1996 та №002367 від 14.10.1996 перебували земельні ділянки з кадастровим номером :01:002:1395 площею 1,3431 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, місцезнаходження: вул. Ціолковського, 6/1 (вул. М. Кондратюка), м. Красилів, Хмельницького р-н., Хмельницької області та з кадастровим номером :01:002:0775, площею 0,7500 га., цільове призначення: 03.07 для будівництва і обслуговування будівель торгівлі, місцезнаходження: вул. М. Грушевського, 61, м. Красилів, Хмельницького р-н., Хмельницької області. Однак, 14.07.2023 рішенням Красилівської міської ради №43 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками Красилівською районною спілкою споживчих товариств" було припинено право постійного користування земельними ділянками, яке посвідчувалося Державними актами на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ № 002366 та серії ІІ-ХМ № 002367. Дане рішення органу місцевого самоврядування було предметом розгляду у справі №924/98/24, за результатами розгляду справи, постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 було визнано незаконним та скасовано рішення тридцять сьомої чергової сесії Красилівської міської ради восьмого скликання №43 від 14.07.2023 "Про припинення права постійного користування земельними ділянками Красилівською районною спілкою споживчих товариств".

Проте, протягом судового розгляду справи №924/98/24 Красилівською міською радою було прийнято рішення №54 від 14.12.2023, яким здійснено поділ земельних ділянок, які перебували у постійному користуванні Позивача, зокрема: земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:1395 було поділено на земельні ділянки: площею 0,0336 га. кадастровий номер :01:002:1174; площею 0,1114 га. кадастровий номер :01:002:1175; площею 0,422 га., кадастровий номер :01:002:1176; площею 1,1559 га., кадастровий номер :01:002:1177; земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0775 було поділено на земельні ділянки: площею 0,5907 га. кадастровий номер :01:002:1178; площею 0,1593 га., кадастровий номер :01:002:1179. В подальшому, рішенням Красилівської міської ради №20 від 16.04.2024, надано у постійне користування Красилівській житлово-експлуатаційній конторі земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:1175 та :01:002:1179.

Зазначає, що в свою чергу, оскаржувані в межах позову рішення про поділ земельних ділянок та передання їх у постійне користування іншим суб`єктам, унеможливлюють реалізацію належного Красилівській райспоживспілці права постійного користування земельними ділянками відповідно до Державних актів серії ІІ-ХМ № 002366 та серії ІІ- ХМ № 002367, законність якого підтверджена судовим рішенням у справі № 924/98/24. Робить висновок, що в межах даного спору захисту підлягає порушене право Позивача як законного користувача земельними ділянками з кадастровими номерами :01:002:1395 та :01:002:0775, що і стало передумовою для звернення позивачем до суду.

Водночас, заявник, враховуючи предмет заявленого позову, зміст порушеного права, звертає увагу суду на попередню поведінку Красилівської міської ради під час судового розгляду справи №924/98/24, а саме те, що відповідач здійснив поділ земельних ділянок та передав їх у постійне користування іншій особі, що унеможливило виконання рішення суду, що набрало законної сили, тому, на думку позивача, слід застосувати заходи забезпечення позову з метою збереження теперішнього стану земельних ділянок на час розгляду даної справи.

Позивач стверджує, що у разі вчинення відповідачем правочинів або інших дій щодо даних ділянок, заявлений у позові спосіб захисту втратить свою ефективність та створить додаткові передумови для повторного звернення до суду. Звертає увагу, що у разі задоволення позову, такі заходи забезпечать можливість повного виконання рішення суду, та поновлення порушених прав позивача. Також вказує, що заявлені заходи забезпечення позову не завдадуть жодної майнової шкоди для розпорядника таких земельних ділянок, та не передбачають заявлення зустрічного забезпечення, а тому відповідають вимогам добросовісності, розумності та справедливості.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує таке.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003р. визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2009 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.03 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішеннях Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту, застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) та є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи не тільки під час виконання рішення суду, а й для можливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Суть забезпечення позову полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників справи для того, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до усталених висновків Верховного Суду при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

В постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

У випадку звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року № 910/1040/18.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, зокрема, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії. При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Правовий висновок наведено у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 910/13985/19, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Разом з тим, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 914/2072/20.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Водночас, для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. При цьому під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 17.12.2018 у справі № 914/970/18 та від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Судом враховується, що предметом позову в даній справі, зокрема, є скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:1174, :01:002:1175, :01:002:1176, :01:002:1177, :01:002:1178, :01:002:1179 та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:1395, :01:002:0775.

Як слідує з приписів ст. 13 Конституції України, земля є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За правилами ст. 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Отже, Красилівська міська рада Хмельницької області, як розпорядник даних земельних ділянок, законодавчо не обмежена здійснювати дії з розпорядження відповідними земельними ділянками, у тому числі укладення правочинів щодо відчуження, передачі в оренду вказаних ділянок, а також вчинення інших дій (поділ, об`єднання, тощо).

Однак, з огляду на викладені в позовній заяві та заяві про вжиття заходів забезпечення позову обставини, з урахуванням попередніх дій Красилівською міською радою під час вирішення справи №924/98/24 (щодо поділу земельних ділянок, передачу в постійне користування іншим суб`єктам) суд зазначає, що існує ризик ускладнення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, оскільки за відсутності вжитих заходів забезпечення позову до прийняття рішення відповідач матиме можливість розпорядитись спірними земельними ділянками, зокрема, передати в оренду, постійне користування, відчужити її іншому господарюючому суб`єкту, поділити, об`єднати земельні ділянки, що в подальшому, у разі задоволення позову, істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, оскільки позивач не зможе захистити та поновити свої права в межах одного судового провадження без нових звернень до суду.

Тому, з метою запобігання ймовірного розпорядження земельними ділянками, врахувавши збалансованість інтересів учасників процесу, суд дійшов висновку про обґрунтованість, адекватність, співмірність до позовних вимог вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони Красилівській міській раді вчиняти будь - які правочини з будь - якими фізичними та юридичними особами (в тому числі, але не виключно, відчужувати, передавати в оренду, безоплатне/постійне користування тощо) та заборони Красилівський міській раді Хмельницької області вчиняти будь-які дії (в тому числі, але не виключно, поділ, об`єднання, тощо) щодо земельних ділянок

Суд зазначає, що сам факт наявності зареєстрованого права власності на земельні ділянки вже свідчить про реальну можливість власника (Красилівської міської ради) вільно розпоряджатися цим майном. Відтак існують підстави вважати, що без встановлення обмежень на час розгляду справи фактичний власник земельних ділянок може розпорядитися своєю власністю на власний розсуд у будь-який час, що зумовить необхідність звернення до суду з іншим позовом, ускладнить ефективний захист або призведе до тривалого непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, вказаний захід має наслідком лише збереження існуючого становища до завершення розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, а невжиття вказаного заходу забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням ускладнить/унеможливить поновлення прав та/або законних інтересів позивача у разі задоволення позову.

Суд враховує, що такий захід забезпечення позову є тимчасовим на період вирішення спору по суті та застосовуються з метою зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які можуть мати відповідні негативні наслідки та можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, що може бути встановлено лише за результатами розгляду спору по суті, а також виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позовних вимог.

Як вбачається з заяви та доданих до неї документів заявлений захід забезпечення позову спрямований на збереження майна, щодо якого існує спір на час розгляду справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, дотримання збалансованості інтересів сторін, встановивши наявність правового зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, врахувавши ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та її задоволення.

У разі зміни таких обставин сторони не позбавленні права звернутись із відповідною заявою про скасування заходів про забезпечення позову.

Згідно з ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

заяву Красилівської районної спілки споживчих товариств (від 14.03.2025) про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити Красилівський міській раді Хмельницької області вчиняти будь-які правочини з будь-якими фізичними та юридичними особами (в тому числі, але не виключно, відчужувати, передавати в оренду, безоплатне/постійне користування тощо) відносно наступних земельних ділянок:

кадастровий номер: :01:002:1174, площею 0,0336 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1175, площею 0,1114 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1176, площею 0,0422 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1177, площею 1,1559 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1178, площею 0,5907 га., цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця М. Грушевського, 61.

кадастровий номер: :01:002:1179, площею 0,1593 га., цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця М. Грушевського, 61.

Заборонити Красилівський міській раді Хмельницької області вчиняти будь-які дії (в тому числі, але не виключно, поділ, об`єднання, тощо) щодо наступних земельних ділянок:

кадастровий номер: :01:002:1174, площею 0,0336 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1175, площею 0,1114 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1176, площею 0,0422 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1177, площею 1,1559 га., цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця Максима Кондратюка, 6/1.

кадастровий номер: :01:002:1178, площею 0,5907 га., цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця М. Грушевського, 61.

кадастровий номер: :01:002:1179, площею 0,1593 га., цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що розташована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, місто Красилів, вулиця М. Грушевського, 61.

Ухвала суду, з урахуванням пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Стягувач: Красилівська районна спілка споживчих товариств (вул. Хотовицького, буд. 4, м. Красилів, Хмельницька обл., 31000, код 01773023).

Боржник: Красилівська міська рада Хмельницької області (вул. Незалежності, буд 2, м. Красилів, Хмельницька обл., 31000, код 04060737).

Ухвала набирає законної сили 17.03.2025.

Строк пред`явлення до виконання: 17.03.2028.

Ухвала може бути оскаржена у строки та порядку визначні ст. ст. 256, 257 Господарським процесуальним кодексом України до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя В.В. Виноградова