ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025м. ХарківСправа № 922/3433/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області (64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Богданівська, буд. 17) в інтересах держави, в особі 1. Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, 1) 2. Північно-Східного офісу Держаудитслужби (61022, м. Харків, м-н. Свободи, 5, Держпром, 4 під`їзд, 10 поверх)
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" (62203, Харківська обл., смт. Золочів, вул. Привокзальна, 4, кімната 2) , 2. Комунального підприємства "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (64608, Харківська обл., Лозівський р-н., с. Українське, вул. Степова, 3)
про визнання недійсними додаткових угод, стягнення 822797,63 грн.
за участю представників:

прокурор Хряк О.О.;

позивач 1 не з`явився;

позивач 2 не з`явився;

відповідач 1 не з`явився;

відповідач 2 не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Лозівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області та Північно-Східного офісу Держаудитслужби звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" та 2. Комунального підприємства "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області, згідно вимог якої з урахуванням зміни предмету позову просить суд:

1. Визнати недійсною додаткову угоду №2 від 17.01.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 про постачання електричної енергії споживачу.

2. Визнати недійсною додаткову угоду №3 від 06.09.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 про постачання електричної енергії споживачу.

3. Визнати недійсною додаткову угоду №4 від 03.10.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 про постачання електричної енергії споживачу.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" на користь Лозівської міської ради Харківської області безпідставно отримані бюджетні кошти у розмірі 712755, 69 грн. та 3 % річних від простроченої суми станом на 27.09.2024 у розмірі 37215,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 72826,75 грн.

Крім того, заявлено до стягнення витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.10.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено прокурору строк у п`ять днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

08.10.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області зареєстровано заяву про усунення недоліків (вх. №25282), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи. При цьому, зареєстровано заяву про зміну предмету позову (вх. №25270).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні на 12.11.2024 об 11:00. Зазначено, що заява про зміну предмету позову (вх. №25270 від 08.10.2024) буде розглянута судом в судовому засіданні на процесуальній стадії підготовчого провадження з урахуванням завдань підготовчого провадження, що передбачені статтею 177 ГПК України.

21.10.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від позивача 2 зареєстровано додаткові пояснення у справі (вх. №26619), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

30.10.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача 1 зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №27291), який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

05.11.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від прокурора зареєстровано відповідь на відзив (вх. №27765), яку досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

11.11.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача 2 зареєстровано відзив на позовну заяву (вх. №28363) з клопотанням про визнання причин пропуску строку поважними та поновлення процесуального строку, який досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

12.11.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача 1 зареєстровано клопотання (вх. №28416), в якому просить суд відкласти судове засідання.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.11.2024 дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, враховуючи поважність причин пропуску процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, а також з метою надання можливості всім учасникам процесу скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, процесуальний строк поновлено та долучено відзив на позовну заяву до матеріалів справи на підставі статті 119, 177, 183, 232, 233 ГПК України. Разом з тим, задоволено клопотання відповідача 1 про відкладення судового засідання та підготовче засідання відкладено на 26.11.2024 о 12:00 на підставі статті 177, 183, 232, 233 ГПК України.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.11.2024 продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та підготовче засідання відкладено на 17.12.2024 о 12:40 на підставі статті 177, 183, 232, 233 ГПК України.

26.11.2024 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача 2 зареєстровано заяву (вх. №29706), в якій просить відкласти розгляд справи.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.12.2024 у зв`язку із необхідністю надання можливості усім учасникам процесу скористатися своїми процесуальними правами та обов`язками, заяву відповідача 2 та усну заяву відповідача 1 про відкладення розгляду справи задоволено та підготовче засідання відкладено на 14.01.2025 о 12:50 на підставі статті 183, 232, 233 ГПК України.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.01.2025 дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, заяву прокурора про зміну предмету позову (вх. №25270) прийнято до розгляду та подальший розгляд справи ухвалено здійснювати з її урахуванням на підставі статті 46, 53, 55, 183, 232, 233 ГПК України. Разом з тим, у зв`язку із недоведеністю належними доказами та відсутністю належного обґрунтування, у задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення позовної заяви без розгляду, що викладено у відзиві на позовну заяву, відмовлено на підставі статті 183, 226, 232, 233 ГПК України. Крім того, враховуючи, що у справі виконані усі завдання підготовчого засідання, визначені частиною 1 статті 177 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2025 на підставі пункту 3 частини 2 статті 185 ГПК України.

27.01.2025 в системі діловодства Господарського суду Харківської області від відповідача 1 зареєстровано клопотання (вх. №2293), в якому просить суд оголосити перерву в судовому засіданні у зв`язку із перебуванням на лікуванні.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.01.2025 дослідивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора з огляду на клопотання (вх. №2293 від 27.01.2025), відкладено судове засідання на 11.02.2025 об 11:00 на підставі статті 201, 216, 232, 233 ГПК України.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 11.02.2025 дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, відкладено судове засідання на 04.03.2025 об 11:20 на підставі статті 216, 201, 232, 233 ГПК України.

Прокурор в судове засідання з`явився, позову заяву підтримав та просив суд задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили. Втім, про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Оскільки судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, надано учасникам справи достатньо часу для реалізації ними своїх процесуальних прав, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також заслухавши учасників справи в процесі розгляду справи, суд встановив наступне.

Щодо обґрунтування підстав представництва прокурором інтересів держави.

Статтею 131-1 Конституції України встановлено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Пунктом 3 статті 131-1 Конституції передбачено, що на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках та в порядку, що визначені законом.

Згідно з статтею 131-1 Конституції України організація і порядок діяльності органів прокуратури визначено законом.

Вимогами частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: звернутися до суду з позовом (заявою, поданням); вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи; брати участь у розгляді справи; подавати цивільний позов під час кримінального провадження випадках та в порядку, визначених кримінальним процесуальним законом; брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді; з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.

Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 висловлено правову позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріального або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відтак, звернення до суду з позовом та пред`явлення позовних вимог до відповідача є правом особи, яким вона розпоряджається на власний розсуд.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор, як особа, яка користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах або відсутність такого.

Системне тлумачення положень частин 3 - 5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Що б інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" місцеве самоврядування є способом реалізації народом належної йому влади, яка діє на принципах (засадах) державної підтримки та гарантування державою місцевого самоврядування.

Згідно частини 3 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування (частина 1 статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Згідно статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень міської ради належить питання стосовно розгляду прогнозу місцевого бюджету, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього, затвердження звіту про виконання бюджету.

Статтею 61 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно складають та схвалюють прогнози відповідних місцевих бюджетів, розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України. Самостійність місцевих бюджетів гарантується власними та закріпленими за ними на стабільній основі законом загальнодержавними доходами, а також правом самостійно визначати напрями використання коштів місцевих бюджетів відповідно до закону.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком.

Порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", в свою чергу, унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів і здатне спричинити істотної шкоди не тільки інтересам територіальної громади, але й інтересам держави. Держава намагається створити умови для ефективного використання бюджетних коштів при закупівлі товарів, робіт та послуг, створюючи відповідні механізми при проведенні закупівель, які закладені у законі. Дотримуватися цих правил повинні всі учасники процедур закупівель.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, є юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів.

Відповідно до статті 78 ГК України комунальне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган, до сфери управління якого входить комунальне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами. Майно комунального підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Згідно пункту 18 частини 1 статті 2 БК України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень.

Згідно пунктів 6, 7, 8 частини 1 статті 2 БК України бюджетне зобов`язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому. Бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України, яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно статті 22 БК України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про місцеві бюджети можуть бути виключно місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до пунктів 4, 7 частини 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошторис розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плати використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне та цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Правомірне та раціональне використання бюджетних коштів беззаперечно становить інтерес територіальної громади. Рада як орган місцевого самоврядування наділена повноваженнями розпоряджатися комунальною власністю, в тому числі коштами від імені територіальної громади в межах закону та в інтересах такої громади, і також є компетентним органом, уповноваженим здійснювати такий захист у спірних правовідносинах. Комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримані комунальними підприємствами від своєї діяльності є власністю територіальної громади, тобто бюджетними коштами (комунальним майном) з огляду на правову позицію, що відображена в постановах Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №926/1392/20, від 05.08.2021 у справі №911/1236/20, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 14.03.2018 у справі №815/1216/16.

В обґрунтування наявності підстав для представництва інтересів держави в особі позивачів прокурором зазначено, що під час укладення додаткових угод №2 від 17.01.2022, №3 від 06.09.2022, №4 від 03.10.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021 сторонами не дотримані вимоги Бюджетного кодексу та Закону України "Про публічні закупівлі" та визначені у ньому принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, максимальної ефективності та економії. Внесення вказаних змін призвело до збільшення вартості одиниці товару, що є предметом договору, при фактичному зменшенні обсягу закупівлі. Такі дії при закупівлі нівелюють інститут публічних закупівель, як засобу забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель.

Порушення інтересів держави обґрунтовано укладенням між позивачем та відповідачем оспорюваних додаткових угод всупереч вимогам чинного законодавства і інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу поставки, що планувалась при укладенні договору. Зазначає, що відповідачами під час здійснення закупівлі товару порушено вимоги чинного законодавства, принципи ефективного та прозорого здійснення закупівлі, створення добросовісної конкуренції у сфері закупівлі, принципи максимальної ефективності та економії, що призвело до протиправного витрачання коштів бюджету.

Також прокурор вказує, що укладення недійсних додаткових угод до первісного договору всупереч норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі" є прямим порушенням законності в бюджетній системі, яке сприяє розвитку інфляційних процесів у країні, підриває довіру громадян і наносить вагомий матеріальний збиток.

Суперечності, які виникають у бюджетних правовідносинах, зачіпають як інтереси держави, так і суспільні інтереси, тож порушення інтересів держави у цій сфері є порушенням загальнодержавних інтересів, що у відповідності до ст. 131-1 Конституції України покладає на прокурора обов`язок представництва в суді.

Обставини справи свідчать, що на виконання рішення XLVIII сесії VIII скликання Лозівської міської ради Харківської області від 29.02.2024 №1751 "Про вхід до складу засновників, зміну найменування та затвердження статуту КП "Лозоваводосервіс" в новій редакції", з 09.04.2024 ДП "Лозоваводосервіс" КП "Теплоенерго" перейменоване на КП "Лозоваводосервіс", яке є правонаступником ДП "Лозоваводосервіс" КП "Теплоенерго". При цьому ДП "Лозоваводосервіс" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області засновано на комунальній власності Лозівської міської територіальної громади. Засновником є Лозівська міська рада Харківської області та підприємство у своїй діяльності безпосередньо підпорядковується Лозівській міській раді Харківської області.

З підстав наведеного вище, оскільки власником майна та засновником ДП "Лозоваводосервіс" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області є територіальна громада, то органом, насамперед уповноваженим здійснювати функції захисту інтересів територіальної громади у зазначених правовідносинах, є Лозівська міська рада Харківської області.

Так, Лозівською окружною прокуратурою на виконання вимог, установлених частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", листом від 08.05.2024 №61-1651вих - 24 повідомлено Лозівську міську раду Харківської області про існування порушення інтересів держави у процедурі закупівлі з ідентифікатором №UA-2021-11-04-002066-с. Крім того, зазначеним листом також витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави. Відповіді на вказаний лист прокуратурою не отримано.

Отже, прокурором зазначено, що Лозівська міська рада Харківської області вже тривалий час обізнана щодо наявності порушень інтересів держави у процедурі закупівлі з ідентифікатором №UA-2021-11-04-002066-с та останньою до теперішнього часу не було вжито жодних заходів реагування, у тому числі, цивільно-правового характеру.

Лозівською окружною прокуратурою листом №61-3464вих-24 від 24.09.2024 згідно частини 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Лозівську міську раду Харківської області, що у зв`язку із наявністю підстав для представництва інтересів держави, прокуратурою буде подана позовна заява до суду.

Окрім того, згідно частини 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. Орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пунктів 8, 10 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Положенням про Північно-східний офіс Держаудитслужби, затвердженим Наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23 передбачено, що Північно-східний офіс Держаудитслужби підпорядковується Держаудитслужбі та є її міжрегіональним територіальним органом. Управління здійснюють свої повноваження на території адміністративно - територіальної одиниці за їх місцезнаходженням відповідно. Основним завданням офісу є реалізація повноважень Держаудитслужби на території Луганської, Полтавської, Сумської, Харківської областей (п. 3 Положення).

Згідно з пунктом 4 Положення офіс відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів, дотриманням законодавства про закупівлі. Офіс вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Також офіс має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18 пункту 6 Положення).

Отже, Північно-східний офіс Держаудитслужби наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.

Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 01.09.2020 у справі №911/1534/19, від 06.10.2020 у справі №905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах.

З підстав викладеного вище, чинним законодавством України визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю у сфері публічних закупівель, а саме, Північно-східний офіс Державної аудиторської служби України.

З огляду на викладене, Лозівською окружною прокуратурою Харківської області відповідно до вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" листом від 26.06.2024 №61-2384вих - 24 повідомлено Північно-Східний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави в результаті укладення додаткових угод №2 - 4 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 у процедурі закупівлі з ідентифікатором №UA2021-11-04-002066-с, і про наявність підстав для визнання їх недійсними як таких, що суперечать інтересам держави. Вказаним листом витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Північно-Східний офіс Держаудитслужби листом від 09.07.2024 №202031-17/3084-2024 вказав про не проведення заходів фінансового контролю, якими б були охоплені у листі закупівлі, а тому відсутні підстави для вжиття заходів цивільно-правового характеру.

Лозівською окружною прокуратурою листом №61-3463вих-24 від 24.09.2024 згідно частини 3, 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомлено Північно-Східний офіс Держаудитслужби, що у зв`язку із наявністю підстав для представництва інтересів держави, прокуратурою буде подана позовна заява до суду.

Вказане вище стало підставою для захисту порушених інтересів держави прокуратурою шляхом представництва в суді, оскільки при наявності порушень інтересів держави та бездіяльності органу, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, прокурором встановлена наявність визначених статтею 53 ГПК України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення з даною позовною заявою до господарського суду.

На підставі вище наведеного та наявних в матеріалах справи доказів, а також аргументів прокурора, наведених ним у позові, суд дійшов висновку, що прокурором доведено підстави для представництва інтересів держави в особі позивачів та звернення до суду із вказаним позовом, а тому заперечення відповідачів щодо цього є необґрунтованими та безпідставними.

Щодо суті спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Лозівською окружною прокуратурою Харківської області під час опрацювання інформації, розміщеної на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель (https://prozorro.gov.ua) встановлено процедуру відкритих торгів із закупівлі товарів розпорядником бюджетних коштів Дочірнім підприємством "Лозоваводосервіс" комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області та проведено процедуру закупівлі електричної енергії у обсязі 3240000 кВт/год за ДК 021:2015-09310000-5 "Електрична енергія" з очікуваною вартістю 12960000,00 грн.

Замовником з 04.11.2021 розміщено на вказаному веб-порталі оголошення про проведення відкритих торгів за номером №UA-2021-11-04-002066-с, за результатами опрацювання якого прокуратурою виявлено факти порушення вимог Закону України "Про публічні закупівлі", що не усунуті та потребують прокурорського реагування на підставі вимог ст.ст. 23, 24 Закону України "Про прокуратуру".

Так, Дочірнім підприємством "Лозоваводосервіс" комунального підприємства "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області проведено процедуру закупівлі електричної енергії, за кодом ДК 021:2015:09310000-5, ідентифікатор закупівлі №UA-2021-11-04-002066-с.

Очікувана вартість закупівлі складала 12960000,00 грн. Джерело фінансування - державний бюджет. Згідно форми реєстру отриманих тендерних пропозицій по тендеру №UA2021-11-04-002066-с у проведені закупівлі прийняли участь наступні учасники: 1) ТОВ "Востокенерготрейд" з остаточною пропозицією 12690000,00 грн.; 2) ТОВ "Віто Енерджі" з остаточною пропозицією 16848000,00 грн.

За результатом проведення торгів переможцем вказаного аукціону обрано ТОВ "Востокенерготрейд" з остаточною пропозицією 12690000,00 грн. з ПДВ, з ціною 4,00 грн. за кВт/год з ПДВ в обсязі 3240000 кВт/год.

30.12.2021 між Дочірнім підприємством "Лозоваводосервіс" Комунального підприємства "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області (далі - споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" (далі - постачальник) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №29/12/4 (далі - договір).

Відповідно до пункту 2.1. договору постачальник продає споживачу електричну енергію (Код ДК 021:2015-09310000-5 електрична енергія) для забезпечення потреб споживача в 2022 році, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строки та у порядку визначених вказаним договором.

Відповідно до пункту 2.2. договору найменування товару, який закуповується в межах визначеного предмета закупівлі, із зазначенням цифрового коду Єдиного закупівельного словника: електрична енергія, за кодом ДК 021:2015:09310000-5 Електрична енергія.

Згідно умов пункту 2.3. договору обсяг продажу електроенергії за договором становить - 3240000,00 Квт.год.

Умовами пункту 3.2. договору передбачено строк постачання: з 01 січня до 31 грудня 2022 року (включно).

Відповідно до пункту 5.1. договору ціна договору становить 12960000,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% 2160000,00 грн.

Згідно умов пункту 5.4. договору розрахунковим періодом за договором є календарний місяць.

Згідно пункту 5.6. договору передбачено, що розрахунки здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата вартості електроенергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за спожиту електроенергію відповідно до умов договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника.

Відповідно до пункту 5.7. договору передбачено, що оплата вартості фактично спожитої електроенергії здійснюється споживачем протягом 20 календарних днів з дня підписання акта приймання-передачі електроенергії з урахуванням наявності фінансового ресурсу на Єдиному казначейському рахунку та за умови відсутності блокування рахунку органом Державної казначейської служби.

Умовами пункту 5.9. договору погоджено, що джерелом фінансування закупівлі є державний бюджет.

Відповідно до пункту 13.6. договору зміни договору здійснюються згідно з діючим законодавством України з обов`язковим складанням додаткової угоди, яка підписується сторонами та скріплюється печатками.

Пунктом 14.1. договору передбачено, що договір укладається та вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє по 31 грудня 2022 року включно, що але у будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих за договором зобов`язань у частині проведення розрахунків за отримані послуги.

Матеріали справи свідчать, що між відповідачами укладено 5 додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 14.01.2022 у зв`язку із зміною тарифу на передачі електроенергії з 01.01.2022 року згідно Постанови НКРЕКП від 01.12.2021 2454 "Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК "Укренерго" на 2022 рік" з "0,29393" грн. на "0,34564" грн., сторони керуючись ч. 7 п. 14.2. договору та п. 7 ч. 5 ст. Закону досягли домовленості внести зміни розміру ціни за одиницю кВт/год електричної енергії 1-го класу напруги та 2-го класу напруги, що становить 4,06 грн. з ПДВ.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 17.01.2022 у відповідності до пункту 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. 2.3. розділу 2 та п. 5.1. розділу 5 договору, погоджено викласти умови договору у наступній редакції: "1.1. Обсяг постачання електричної енергії 2933924,83 кВт/год. 1.2. Ціна договору становить 12960000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% 2160000,00 грн. На 15.01.2022 року вартість за 1 кВт/год електричної енергії становить 3,6916667 грн. без ПДВ, ПДВ 0,7383333 грн., разом з ПДВ - 4,43 грн." Коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електричної енергії підтверджується довідкою Харківської торгово-промислової палати від 06.01.2022 №07/22.

Відповідно до додаткової угоди №3 від 06.09.2022 у відповідності до пункту 2 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", п. 2.3. розділу 2 та п. 5.1. розділу 5 договору погоджено викласти умови договору у наступній редакції: "1.1. Обсяг постачання електричної енергії 2784375,252 кВт/год". 1.2. Ціна цього договору становить 12960000,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% 2160000,00 грн. На 01.09.2022 року вартість за 1 Квт/год електричної енергії становить 4,02564 грн. без ПДВ, ПДВ - 0,805128 грн., разом з ПДВ - 4,830768 грн. 1.3. Коливання рівні середньозваженої ціни на ринку електричної енергії підтверджується довідкою Харківської торгово-промислової палати від 30.08.2022 №558/22.

Відповідно до додаткової угоди №4 від 03.10.2022 у відповідності до пункту 2 ч. 5 статті 41 Закону України "про публічні закупівлі" п. 2.3. розділу 2 та п. розділу 5 договору погоджено викласти умови договору у наступній редакції: "1.1. Обсяги постачання електричної енергії: 2684329,449 кВт/год". 2.2. Ціна договору становить 12960000,00 грн. На 01.10.2022 вартість за 1 кВт/год електричної енергії становить 4,307896 грн. без ПДВ, ПДВ - 0,8615792 грн. разом з ПДВ - 5,1694752 грн." Коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електричної енергії підтверджується довідкою Харківської торгово-промислової палати від 30.09.2022 №721/22.

Відповідно до додаткової угоди №5 від 03.11.2022 у відповідності до пункту 1 ч. 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" погоджено зменшити суму договору на 6644189,22 грн. в т.ч. ПДВ 1107364,87 грн. Крім того, погоджено пункт 5.1. розділу 5 договору викласти в наступній редакції: "Ціна цього договору становить 6315810,78 грн., в т.ч. ПДВ 20% 1052635,13 грн. Разом з тим, погоджено п. 2.3. розділу 2 викласти в наступній редакції: "Обсяг продажу електроенергії за договором становить 1399056,00 кВт/год.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, а також заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Стаття 11 ЦК України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як зазначено в статті 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними.

Таким чином, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 частини 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За частиною 3 статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину; недотримання форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками, що містяться в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.02.2021 у справі №904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі №910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 11.05.2016 у справі №6-806цс16 тощо.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади установлені Законом України "Про публічні закупівлі".

Метою закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 5 Закону "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Згідно з частинами 1, 2 статті 13 Закону України "Про публічні закупівлі", закупівлі можуть здійснюватися шляхом застосування однієї з таких конкурентних процедур: відкриті торги; торги з обмеженою участю; конкурентний діалог.

Частинами 1, 2 статті 20 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій.

Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Відповідно до частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" зміна істотних умов договору можлива у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Передбачена частиною 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на мені запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Тому документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.

Системний аналіз положень частини 1 статті 525, статті 526, частини 1 статті 651 ЦК та положень пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (висновок Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22 від 18.06.2024 у справі №922/2595/23).

Згідно пункту 14.2 договору умови договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону ( у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:

1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача;

2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (в договорі). Під пропорційністю розуміється збільшення ціни саме на такий відсоток, на який відбулося коливання ціни товару на ринку, але не більше ніж на 10 відсотків. У разі збільшення ціни має зменшуватися кількість товару. Розрахунок відсотків зміни ціни і кількості товару здійснюється у додатковій угоді від ціни підписаного договору, а у наступних додаткових угодах за потреби, - від останньої зміни ціни та кількості товару. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні "Об`єднаної енергетичної системи України" (далі - "ОЕС України"). Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну), обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку "на добу на перед" (далі - РДН) та внутрішньодобовому ринку (далі - ВДР), та інші показники, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні "ОЕС України" та оприлюднені на офіційному веб-сайті ДП "Оператор ринку" за адресою в мережі Інтернет: https://www.oree.eonT.ua, - згідно з частиною шостою статті 67 Закону України "Про ринок електричної енергії". У якості документального підтвердження даних, сторонами визнаються, зокрема, завірені належним чином копії (роздруківки з вебсайту) звітів про результати роботи РДН/ВДР та про діяльність ОР за відповідний календарний місяць, які оприлюднюються відповідно до законодавства ДП "Оператор ринку" (за адресою в мережі Інтернет: https://www.oree.com.ua) або інші документи органу, установи чи організації, які мають повноваження здійснювати моніторинг цін на товари, визначати зміни ціну товару на ринку. Коливання ціни на ринку визначається як відсоток зміни ціни у визначеному періоді: від дати встановлення поточної ціни (або дата укладення договору або дата укладення останньої додаткової угоди до договору про зміну ціни) до дати надання пропозиції постачальником споживачу про зміну ціни на відповідному ринку. Для погодження вищезазначених умов збільшення ціни за одиницю товару у разі коливання ціни товару на ринку, учасник надає окремий лист-погодження у складі тендерної пропозиції;

3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не 5 призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (договорі); 4) продовження строку дії договору про закупівлю (договору) та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника (споживача), за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (в договорі); 5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю (в договорі) в бік зменшення (без зміни кількості та якості товару), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку; 6) зміни ціни в договорі про закупівлю (в договорі) у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування; 7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Plates, ARGUS, регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю (в договорі), у разі встановлення в договорі про закупівлю (в договорі) порядку зміни ціни.

Істотні умови договору можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) та нормативів, які застосовуються у договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії, який враховується в структурі остаточної ціни електричної енергії, що постачається за договором. У цьому випадку, зміну ціни здійснюють у такому порядку: - підставою для зміни ціни є набрання чинності постановою НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у договорі; нову (змінену) ціну застосовують з дня введення в дію відповідного регульованого тарифу згідно з рішенням НКРЕКП, якщо інше не встановлено чинним законодавством України (у тому числі відповідними рішеннями ELKPEKIT). Внесення змін до договору про закупівлю (до договору) у вищезазначеному випадку, можливе шляхом укладання додаткової угоди, у тому числі про зменшення (збільшення) суми, визначеної в договорі, у зв`язку зі зміною регульованих цін (тарифів), з урахуванням вимог бюджетного законодавства; 8) зміни умов у зв`язку із продовженням дії договору (договору) на строк, достатній дві проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі про закупівлю (в договорі), укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків покупця (замовника).

З наведеного вбачається, що навіть якщо сторони у договорі передбачили можливість змінювати ціну електричної енергії шляхом укладення відповідних додаткових угод, той факт, що договір укладений шляхом проведення процедури закупівлі, встановлює обмеження, визначені Законом "Про публічні закупівлі". Зокрема, ціна на електричну енергію може збільшуватись у разі коливання ціни на ринку - обґрунтоване та документально підтверджене, якщо це робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Лозівською окружною прокуратурою листом №61-1650вих-24 від 08.05.2024 було звернуто увагу ДП "Лозоваводосервіс" КП "Теплоенерго" Лозівської міської ради Харківської області на тому, що відповідно до пункту 2.1. договору постачальник продає споживачу електричну енергію (Код ДК 021:2015-09310000-5 електрична енергія) для забезпечення потреб споживача в 2022 році, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити вартість товару у розмірах, строки та у порядку визначених вказаним договором. Відповідно до пункту 5.1. договору ціна договору становить 12960000,00 грн. в т.ч. ПДВ 20% 2160000,00 грн.

Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього договору становить 4,00 за 1 Квт*год. Згідно пункту 5.9. договору джерелом фінансування закупівлі є державний бюджет.

Крім того, зазначено, що ТОВ "Востокенерготрейд" при поданні остаточної пропозиції свідомо занизив ціни на продукцію з метою отримання перемоги та створення несприятливих умов для учасників торгів, їх дискримінації, непрозорості, спотворення добросовісної конкуренції та в обґрунтування необхідності підвищення ціни за одиницю товару не надано належних підтверджуючих документів. Зауважено, що постачальнику потрібно не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної в договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним.

У відповідь КП "Лозоваводсервіс" Лозівської міської ради Харківської області листом №1847 від 21.06.2024 зазначено, що ТОВ "Востокенерготрейд" в кожному випадку доводив обґрунтованість своєї пропозиції довідками Харківської ТПП та відкритими даними оператора ринку електричної енергії.

Із матеріалів справи убачається, що після укладення договору №29/12/4 від 30.12.2021 відповідачем 1 ініційовано підписання, зокрема, оспорюваних додаткових угод №2, 3, 4 до договору та збільшено вартість електричної енергії.

На підтвердження наявності правових та фактичних підстав для внесення змін до договору, відповідач 1 звернувся до відповідача 2 з пропозиціями №10-01 від 13.01.2022, №11-01 від 14.01.2022, №34-08 від 30.08.2022, №49-09 від 30.09.2022, в яких повідомлено про коливання вартості електричної енергії з посиланням на цінові довідки Харківської ТПП. Разом з тим, запропоновано погодити збільшення вартості електроенергії шляхом укладення додаткової угоди.

На підтвердження коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електричної енергії та підставою для укладення додаткової угоди №2 від 17.01.2022 до договору стала цінова довідка Харківської ТПП №07/22 від 06.01.2022

Відповідно до цінової довідки Харківської ТПП №07/22 від 06.01.2022 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України, які склались за 01 січня 2022 року та 06 січня 2022 року та відсоток коливання ціни між вказаними датами наведено у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 01 січня 2022 року грн/МВт.год - 2723,40 грн. Середньозважені ціна на РДН в ОЕС України за 06 січня 2022 року - 3175,86 грн./МВт.год. Відсоток коливання ціни +16,61%.

Крім того, на підтвердження коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електричної енергії та підставою для укладення додаткової угоди №3 від 06.09.2022 до договору стала цінова довідка Харківської ТПП №558/22 від 30.08.2022.

Відповідно до цінової довідки Харківської ТПП №558/22 від 30.08.2022 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України, які склались за 21 серпня 2022 року та 30 серпня 2022 року та порівняння між вказаними датами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 21 серпня 2022 року - 2740,21 грн./МВт.год. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 30 серпня 2022 - 3322,09 грн./МВт.год. Відсоток коливання ціни +21,23%.

Також, на підтвердження коливання рівня середньозваженої ціни на ринку електричної енергії та підставою для укладення додаткової угоди №4 від 03.10.2022 до договору стала цінова довідка Харківської ТПП №721/22 від 30.09.2022.

Відповідно до цінової довідки Харківської ТПП №721/22 від 30.09.2022 згідно з інформацією з офіційного сайту ДП "Оператор ринку", середньозважені ціни на майданчику ринку "на добу наперед" (РДН) у торговій зоні ОЕС (об`єднаної енергетичної системи) України, які склались за 25 вересня 2022 року та 27 вересня 2022 року та порівняння між вказаними датами наведені у таблиці (ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії). Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 25 вересня 2022 року - 3345,58 грн./МВт.год. Середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за 27 вересня 2022 - 3602,03 грн./МВт.год. Відсоток коливання ціни +7,67%.

Враховуючи зміст умов пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", вочевидь, в документі, виданому компетентною установою, на підтвердження факту коливання ціни на товар на ринку, має зазначатися не лише ринкова ціна на товар на відповідну дату, а міститися її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почалися змінюватися ціни на ринку, як у бік збільшення так і у бік зменшення.

Необхідність відображення такої інформації зумовлюється тим, що у випадку підтвердження коливання цін на ринку, відповідні зміни до договору підлягають внесенню з урахуванням таких показників коливання цін. У кожному випадку зміна ціни в договорі має містити відповідне документальне підтвердження.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Натомість суд зазначає, що вище вказані цінові довідки Харківської ТПП, що стали підставою для внесення змін до договору №29/12/4 від 30.12.2021 не відображають інформації про коливання ціни на електричну енергію, що склалося на момент підписання додаткових угод у порівнянні з ціною на дату підписання договору №29/12/4 від 30.12.2021, а тому не може бути розцінено як належне обґрунтування необхідності внесення змін до договору в частині збільшення ціни.

Так, надані ТОВ "Востоенерготрейд" на підтвердження коливання ціни на ринку довідки, а саме: при укладенні додаткової угоди №2 від 17.01.2022 цінова довідка Харківської ТПП №07/22 датована 06.01.2022 та містить дані щодо рівня цін станом на 01.01.2021-06.01.2021 (різниця 11 днів); при укладенні додаткової угоди №3 від 06.09.2022 - цінова довідка Харківської ТПП №558/22 датована 30.08.2022 та містить дані станом на 21.08.2022-30.08.2022 (різниця 7 днів); при укладенні додаткової угоди №4 від 03.10.2022 - цінова довідка Харківської ТПП №721/22 датована 30.09.2022 (різниця 4 дні). Водночас як зазначено у наведених цінових довідках, ціни вказані без урахування ПДВ та тарифу на передачу електричної енергії. При цьому, довідки носять виключно фактографічно-інформаційний характер та не враховують умови договорів та контрактів, про що також у них зазначено.

Наведене спростовує доводи відповідачів про обґрунтованість та належну документальну підтвердженість необхідності внесення змін до договору №29/12/4 від 30.12.2021 шляхом укладення низки додаткових угод, зокрема, №2 від 17.01.2022, №3 від 06.09.2022, №4 від 03.10.2022 у зв`язку із коливанням ціни електроенергії на ринку.

Суд зазначає, що тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Також, суд звертає увагу, що споживач мав беззаперечне право на отримання електричної енергії по ціні, визначеній в укладеному сторонами договорі. Проте, підписав оскаржувані додаткові угоди, внаслідок чого ціна електричної енергії збільшилася, а обсяг споживання зменшився.

В контексті зазначеного суд зауважує, що підвищення сторонами договору ціни, шляхом укладання спірних додаткових угод, суперечить меті Закону України "Про публічні закупівлі". Зокрема, вчинені відповідачами дії нівелюють інститут публічних закупівель, як засіб забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у цій сфері, запобігання проявам корупції та розвитку добросовісної конкуренції.

Зазначене підтверджує нівелювання результатів відкритих торгів та втрату державою можливості скористатися пропозиціями інших учасників відкритих торгів, оскільки запропонована переможцем ціна електроенергії не відповідає встановленій з самого початку договором, укладеним внаслідок відкритих торгів.

Вище викладене дає підстави дійти висновку, що перемога у тендері, а саме закупівля за рахунок коштів державного бюджету згідно умов пункту 5.9. договору та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення шляхом так званого "каскадного" укладення додаткових угод та відповідне зменшення обсягу споживання, є нечесною і недобросовісною діловою практикою, а тому укладення спірних додаткових угод у даному випадку призвело до нівелювання результатів відкритих торгів, на що також звертає увагу Верховний Суд в постанові від 16.02.2023 по справі №903/383/22.

Суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, яка вирішила питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" збільшувати ціну товару більш ніж на 10% від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю та зробила висновок, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі. Крім того, Велика Палата Верховного Суду також вказала, що пункт 2 частини 5 статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" спрямований на те, щоб не дозволити учасникам публічних закупівель використовувати "ціновий демпінг" з подальшим збільшенням ціни за одиницю товару більше ніж на 10% від ціни, визначеної сторонами за результатами процедури закупівлі та при укладенні договору про закупівлю.

Водночас суд зазначає, що відповідно до статі 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, зміст вказаної правової норми дає підстави дійти висновку, що у разі здійснення підприємницької діяльності її суб`єкт має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється ним на власний ризик, здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від вчинення таких дій. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

За змістом статті 13 ЦК України кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам.

Як передбачено частиною 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що під час укладання оспорюваних додаткових угод №2, 3, 4 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 сторонами не дотримано імперативних вимог пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", порушено умови договору в частині збільшення ціни за одиницю товару більш ніж на 10% від ціни, зазначеної в договорі за відсутності відповідних належних підтверджуючих документів підняття ціни за одиницю товару на ринку.

Укладення зазначених додаткових угод до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 порушує основні принципи публічних закупівель, що передбачені змістом статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі", зокрема, добросовісної конкуренції серед учасників; максимальної економії та ефективності; відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель; запобігання корупційним діям і зловживанням.

З огляду на вказане, суд констатує, що укладені додаткові угоди №2, 3, 4 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021 суперечать вимогам статті 41 Закону "Про публічні закупівлі" та положенням статті 203, 215 ЦК України, що є підставою для визнання їх недійсними.

Щодо позовних вимог про стягнення коштів у розмірі 712755, 69 грн., 3 % річних у розмірі 37215,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 72826,75 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 216 ЦК України унормовано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з частиною 1 статті 670 ЦК України у разі, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Стаття 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що за цінами, передбаченими додатковою угодою №2 від 17.01.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021, вартість 1 кВт/год електричної енергії становить 4,43 грн. разом з ПДВ. Поряд з цим, відповідно до обсягів спожитої електричної енергії за 2022 рік (додаток №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021) за період дії вказаної додаткової угоди за вказаною ціною було поставлено 1051236 кВт/год електричної енергії за ціною 4,43 грн. з ПДВ, яка є вищою від початкової вартості договору 4 грн. з ПДВ. Сплачена сума за вказану кількість електроенергії становить 4656975,48 грн. з ПДВ. Поряд з цим, за цінами, що передбачені договором №29/12/-4 від 30.12.2021, сума, що підлягала сплаті за аналогічний об`єм електричної енергії становить 4204944,00 грн. з ПДВ, а тому різниця складає 452031,48 грн. з ПДВ.

Крім того, за цінами, передбаченими додатковою угодою №3 від 06.09.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021, вартість 1 кВт/год електричної енергії становить 4,83 грн. разом з ПДВ. Поряд з цим, відповідно до обсягів спожитої електричної енергії за 2022 рік (додаток №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021) за період дії вказаної додаткової угоди за вказаною ціною було поставлено 116203 кВт/год електричної енергії за ціною 4,83 грн. з ПДВ, яка є вищою від початкової вартості договору 4 грн. з ПДВ. Сплачена сума за вказану кількість електроенергії становить 561260,49 грн. з ПДВ. Поряд з цим, за цінами, що передбачені договором №29/12/-4 від 30.12.2021, сума, що підлягала сплаті за аналогічний об`єм електричної енергії становить 464812,00 грн. з ПДВ, а тому різниця складає 96448,49 грн. з ПДВ.

Також, за цінами, передбаченими додатковою угодою №4 від 03.10.2022 до договору №29/12/-4 від 30.12.2021, вартість 1 кВт/год електричної енергії становить 5,16 грн. разом з ПДВ. Поряд з цим, відповідно до обсягів спожитої електричної енергії за 2022 рік (додаток №4 до договору постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021) за період дії вказаної додаткової угоди за вказаною ціною було поставлено 141617 кВт/год електричної енергії за ціною 5,16 грн. з ПДВ, яка є вищою від початкової вартості договору 4 грн. з ПДВ. Сплачена сума за вказану кількість електроенергії становить 730743,72 грн. з ПДВ. Поряд з цим, за цінами, що передбачені договором №29/12/-4 від 30.12.2021, сума, що підлягала сплаті за аналогічний об`єм електричної енергії становить 566468,00 грн. з ПДВ., а тому різниця складає 164275,72 грн. з ПДВ.

З огляду на викладене вище, завданням органу місцевого самоврядування є забезпечення раціонального використання майна та інших ресурсів, що перебувають у комунальній власності. Неефективне витрачання коштів бюджету, зокрема шляхом укладення підконтрольним органу місцевого самоврядування комунальним закладом незаконних правочинів порушує економічні інтереси територіальної громади.

Оскільки спірні додаткові угоди до договору підлягають визнанню недійсними у зв`язку із доведеністю порушенням відповідачами наведених вимог законодавства, з огляду на погоджені умови договору щодо джерела фінансування закупівлі, а також враховуючи, що відповідач 2 заснований на комунальній власності Лозівської міської територіальної громади, засновником є Лозівська міська рада Харківської області та підприємство у своїй діяльності безпосередньо підпорядковується Лозівській міській раді Харківської області, заперечення відповідачів щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення відхиляються судом як безпідставні.

Враховуючи, що підстава для оплати поставленої електричної енергії за ціною встановленою у додаткових угодах фактично відпала, а тому здійснений розрахунок грошових коштів у розмірі 712755,69 грн., 3 % річних у розмірі 37215,19 грн. та інфляційні втрати у розмірі 72826,75 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункту 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Таким чином, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав відповідь на істотні та вагомі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України та враховуючи висновки суду про задоволення позову, покладає витрати зі сплати судового збору на відповідачів.

Разом з тим, суд враховує, що згідно частин 1, 4 статті 6 ГПК України у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За змістом частин 5, 6 статті 42 ГПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі №916/228/22 зазначено, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір".

Позовна заява надійшла до господарського суду в електронній формі через систему "Електронний суд", а тому враховуючи положення частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за позовні вимоги немайнового та майнового характеру з урахуванням заяви про зміну предмету позову підлягав сплаті судовий збір у розмірі 17140,77 грн.

Водночас матеріали справи свідчать, що за звернення з позовною заявою до суду було сплачено судовий збір у розмірі 20944,04 грн. згідно платіжної інструкції №2158 від 20.08.2024, а тому розподіл судових витрати зі сплати судового збору в порядку статті 129 ГПК України здійснюється судом з огляду на розмір судового збору, який підлягав сплаті у розмірі 17140,77 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

1. Визнати недійсними додаткові угоди №2 від 17.01.2022, №3 від 06.09.2022, №4 від 03.10.2022 до договору про постачання електричної енергії споживачу №29/12/-4 від 30.12.2021.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" (62203, Харківська обл., смт. Золочів, вул. Привокзальна, буд. 4, кім. 2, ) на користь Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська обл., м. Лозова, вул. Ярослава Мудрого, 1, ) безпідставно отримані бюджетні кошти у розмірі 712755,69 грн., 3% річних у розмірі 37215,19 грн., інфляційні втрати у розмірі 72826,75 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Востокенерготрейд" (62203, Харківська обл., смт. Золочів, вул. Привокзальна, буд. 4, кім. 2, ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, рахунок UA0007171, код банку 820172, код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 8570,38 грн.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Лозоваводосервіс" Лозівської міської ради Харківської області (64608, Харківська обл., Лозівський р-н., с. Українське, вул. Степова, 3, ) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, рахунок UA0007171, код банку 820172, код класифікації видатків бюджету (КЕКВ): 2800, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 8570,38 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене в порядку, встановленому ст. 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення складено "13" березня 2025 р.

Суддя Г.І. Сальнікова