ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1030/24

Господарський суд Рівненської області у складі головуючої судді Бережнюк В.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Львівський лікеро-горілчаний завод"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС"

про стягнення збитків 639 035,68 грн.

Секретар судового засідання Мамчур А.Ю.

Представники:

від позивача Кріль О. М. (у режимі ВКЗ)

від відповідача не з`явився

Суть спору:

Приватне акціонерне товариство "Львівський лікеро-горілчаний завод" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС" простягнення збитків 639 035,68 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Позивачем та Відповідачем укладено Договір на виконання робіт з нанесення на скляну пляшку декоративних елементів №05 від 01 вересня 2020 року. Згідно з положеннями п. 5.11 Договору Виконавець зобов`язується забезпечити безоплатне відповідальне зберігання в складських приміщеннях прийнятої від Замовника пляшки. 23.07.2024 року на адресу Позивача надійшов лист Відповідача щодо повернення з відповідального зберігання залишків пляшки, в якому зазначено, зокрема, що ТОВ "ДЕ-ГЛАСС" у зв`язку з перепрофілюванням підприємства, зміною технологічних можливостей та відсутністю висококваліфікованих працівників, не може в подальшому виконувати роботи по декоруванню пляшки скляної. 24.07.2024 року ПрАТ "ЛЛГЗ" направило транспорт для повернення пляшки та піддонів. Відповідно до Акту прийому-передачі з відповідального зберігання від 24 липня 2024 року ПрАТ "ЛЛГЗ" Відповідачем повернуто пляшку у кількості 16 222 шт. на суму 143021,49 грн. (без ПДВ) (Відповідачем невірно зазначено суму 177611,99 грн. (без ПДВ)) та 16 шт. піддонів на суму 2 560 грн. (без ПДВ) (Відповідач невірно зазначено суму 4000 грн. (без ПДВ)). Позивач вказує, що має місце втрата Відповідачем, внаслідок неналежного зберігання останнім, пляшки ПрАТ "ЛЛГЗ" у кількості 51 940 шт. на суму 507889, 73 грн. (без ПДВ).

Позивач вказує, що внаслідок втрати Відповідачем майна на суму 532 529,73 грн., нарахував з серпня 2024 відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ податкові зобов`язання у розмірі 20% від зазначеної суми, а саме 106 505,95 грн. та сплатив зазначену суму, яку фактично вважає збитками Позивача з вини Відповідача.

Тому Позивач звертається до господарського суду з даним позовом та просить стягнути з Відповідача кошти в загальній сумі 639 035,68 грн., які вважає своїми збитками.

Відповідач відзиву на позов не подав, вимог не заперечив.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 12.11.2024 відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "11" грудня 2024 р. на 10:40 год.

02 грудня 2024 року через підсистему "Електронний суд" від адвоката Кріль Ольги Миколаївни, яка є представником Приватного акціонерного товариства "Львівський лікеро-горілчаний завод" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні "11" грудня 2024 р. на 10:40 год., та усіх інших засіданнях у справі в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 02.12.2024 клопотання адвоката Кріль Ольги Миколаївни задоволено.

Ухвалою від 11.12.2024 підготовче засідання відкладено на 08 січня 2025 р. на 12:00 год.

Ухвалою від 08.01.2025 закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 04 лютого 2025 р. на 11:40 год.

Ухвалою від 04.02.2025 розгляд справи по суті відкладено на 19 лютого 2025 р. на 09:50 год.

У період з 07.02.2025 по 16.02.2025 та з 21.02.2025 по 28.02.2025 суддя Бережнюк В.В. перебувала у щорічній відпустці. З 17.02.2025 по 20.02.2025 перебувала на лікарняному.

Тому судове засідання 19.02.2025 не відбулося.

Ухвалою від 04.03.2025 призначено судове засідання для розгляду справи по суті на "19" березня 2025 р. на 11:00 год.

Представник відповідача у судове засідання 19.03.2025 не з`явився.

Ухвали про відкриття провадження у справі, та відкладення розгляду справи, які направлялися на адресу відповідача, та адресу його засновника, повернуті органом поштового зв`язку з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.12.2024, зареєстроване місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС": місто Рівне, вул.Князя Володимира, будинок 112а. Адреса засновника товариства ОСОБА_1 : Житомирська обл., Звягельський р-н, село Барвинівка, вул.Шевчуків, будинок 45.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням згідно матеріалів справи та з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

За умовами п.2 ч.3 ст.202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

За таких обставин, враховуючи, що неявка учасників не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 19.03.2025 представник позивача позов підтримав.

Судом досліджено письмові докази.

Представник позивача виступив у судових дебатах.

Після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив скорочене рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

01 вересня 2020 року між Приватним акціонерним товариством "Львівський лікеро-горілчаний завод" (надалі Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС" (надалі Виконавець, відповідач) укладено Договір на виконання робіт з нанесення на скляну пляшку декоративних елементів № 05, згідно якого Замовник доручає, а Виконавець, за плату, бере на себе зобов`язання виконати роботи (далі-Роботи) з нанесення на скляну пляшку декоративних елементів (далі-Декор), згідно затверджених Сторонами виробничих зразків і передати пляшку з нанесеним Декором (далі-Товар) Замовнику. Пляшка для нанесення Декору надається Замовником (п. 1.1 Договору). (арк.с. 28-30).

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість Робіт за цим Договором визначається за всіма укладеними специфікаціями до цього Договору протягом усього терміну його дії.

Згідно п. 2.3. Договору оплата робіт Виконавцю проводиться Замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 15 робочих днів з моменту повідомлення про готовність до відвантаження відповідної партії товару зі складу Виконавця, на підставі наданого виконавцем рахунку, якщо інше не передбачено додатковими угодами до цього Договору, підписаними Сторонами та скріпленими печатками Сторін.

Згідно з п. 5.11. Договору Виконавець зобов`язується забезпечити безоплатне відповідальне зберігання в складських приміщеннях прийнятої пляшки у кількості узгодженій в Специфікації, а у разі поставки пляшки в кількості, що перевищує передбачену у специфікації, відповідальність за її зберігання Виконавець не несе.

Відповідно до п. 7.5 Договору при передачі Товару Виконавець надає Замовнику товаро-транспортну накладну, яка оформлюється Сторонами на складі Виконавця при відвантаженні Замовнику Товару з нанесеним Декором, а також надає акт прийому-передачі виконаних Робіт і накладну на повернення з відповідального зберігання (після чого Виконавець позбавляється від ризику випадкового знищення або часткового пошкодження скляної пляшки з нанесеним декором).

Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2020 року (п. 10.3. Договору).

З вересня 2020 року Позивачем згідно з Договором передано на зберігання Відповідачу, для нанесення останнім декору, пляшку та піддони у кількості 794 299 шт., що підтверджується актами прийому-передачі майна (а.с. 44-181).

В свою чергу, Відповідачем повернуто Позивачу пляшку з нанесеним декором (з врахуванням бою) та піддони у кількості 742 223 шт.

Приватним акціонерним товариством "Львівський лікеро-горілчаний завод" (Замовником) належним чином виконано свої зобов`язання згідно Договору та здійснено оплату усіх виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕ- ГЛАСС" робіт на підставі виставлених рахунків.

Станом на 23 липня 2024 року згідно даних бухгалтерського обліку у Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС" на зберіганні залишилася невикористана для декору (непродекорована) пляшка ПрАТ "ЛЛГЗ" у кількості 68 162 шт. на суму 650 911,22 грн. (без ПДВ), а саме:

пляшка Lemberg 0.75 л. у кількості 4 186 шт.;

пляшка В11-500 "SILVER extra flint" у кількості 3 388 шт.;

пляшка В11-500 "SILVER extra flint нова" у кількості 4 900 шт.;

пляшка ВК-700 "Мооnеа" у кількості 22 464 шт.;

пляшка ВК-700 "Мооnеа" нова у кількості 28 080 шт.;

пляшка ВК8-700 "SILVER extra flint нова" у кількості 1 590 шт.;

пляшка Львів Біле Золото 0.75 л. 3 554 шт.

та 152 шт. дерев`яних піддонів ПрАТ "ЛЛГЗ" на суму 27200 грн. (без ПДВ).

23.07.2024 року на адресу Позивача надійшов лист Відповідача щодо повернення з відповідального зберігання залишків пляшки, в якому зазначено, зокрема, що ТОВ "ДЕ-ГЛАСС" у зв`язку з перепрофілюванням підприємства, зміною технологічних можливостей та відсутністю висококваліфікованих працівників, не може в подальшому виконувати роботи по декоруванню пляшки скляної. Відповідач просив направити транспорт для повернення залишків пляшки (а.с. 7).

24.07.2024 року ПрАТ "ЛЛГЗ" направило транспорт для повернення пляшки та піддонів (а.с. 10-11).

Як вбачається з Акту звірки №ЛГ000000089 від 23.07.2024 про проведення звірки залишків по товарно-матеріальних цінностях станом на 23 липня 2024, підписаного сторонами, за даними бухгалтерського обліку ПрАТ "ЛЛГЗ" у Відповідача повинна перебувати на зберіганні пляшка Позивача у кількості 68 162 шт. на суму 650911,22 грн. (без ПДВ) та 152 шт. піддонів на суму 27200 грн. (без ПДВ), всього 68 314 шт. на суму 678 111,22 грн. (без ПДВ). (а.с. 12).

В свою чергу, у Відповідача знаходилося 16 222 шт. пляшки та 16 шт. піддонів Позивача.

Відповідно до Акту прийому-передачі з відповідального зберігання від 24 липня 2024 року до ПрАТ "ЛЛГЗ" Відповідачем повернуто пляшку у кількості 16 222 шт. на суму 143 021,49 грн. (без ПДВ) (Відповідачем невірно зазначено суму 177611,99 грн. (без ПДВ)) та 16 шт. піддонів на суму 2 560 грн. (без ПДВ) (Відповідач невірно зазначено суму 4000 грн. (без ПДВ)).

Таким чином, має місце втрата Відповідачем, внаслідок неналежного зберігання останнім, пляшки ПрАТ "ЛЛГЗ" у кількості 51 940 шт. на суму 507 889, 73 грн. (без ПДВ), а саме:

- пляшка Lemberg 0.75 л. у кількості 2323 шт. на суму 25320,70 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 25 січня 2022 року, ціна 1 пляшки 10,9 грн. без ПДВ);

- пляшка B11-500 "SILVER extra flint" у кількості 379 шт. на суму 4187,95 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 08 листопада 2021 року, ціна 1 пляшки 11,05 грн. без ПДВ);

- пляшка B11-500 "SILVER extra flint нова" у кількості 4900 шт. на суму 61593,00 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 26 січня 2022 року, ціна 1 пляшки 12,57 грн. без ПДВ);

- пляшка ВК-700 "Moonea" у кількості 22464 шт. на суму 226212,48 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 25 серпня 2021 року, ціна 1 пляшки 10,07 грн. без ПДВ);

- пляшка ВК-700 "Moonea" нова у кількості 20624 шт. на суму 180666,24 грн. безПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 19 липня 2021 року і Акту прийому-передачі майна від 9 серпня 2021 року, ціна 1 пляшки 8,76 грн. без ПДВ);

- пляшка BК8-700 "SILVER extra flint нова" у кількості 576 шт. на суму 7 240,32 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 26 січня 2022 року, ціна 1 пляшки 12,57 грн. без ПДВ);

- пляшка Львів Біле Золото 0.75 л. 674 шт. на суму 2669,04 грн. без ПДВ (переданої Відповідачу на зберігання згідно Акту прийому-передачі майна від 25 січня 2022 року, ціна 1 пляшки 3,96 грн. без ПДВ).

та піддонів 136 шт. на суму 24 640 грн. (без ПДВ).

Отже, Позивачу з боку Відповідача внаслідок неналежного зберігання останнім переданого згідно договору майна Позивача (пляшки та піддонів), завдано збитків на суму 532 529,73 грн. (без ПДВ).

Крім того, після придбання ПрАТ "ЛЛГЗ" пляшки та піддонів, останній включив суму ПДВ у розмірі 20% від вартості придбаного майна до податкового кредиту та скористався таким податковим кредитом зменшив суму своїх податкових зобов`язань у відповідному звітному періоді на суму такого податкового кредиту.

Якщо під час придбання або виготовлення майна платник податку сформував податковий кредит, а вподальшому таке майно було знищене, втрачене або внаслідок пошкодження майна його якість змінилася настільки, що майно не може бути використане за прямим призначенням, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПКУ, та скласти і зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.

Таким чином, внаслідок втрати Відповідачем майна Позивача на суму 532 529,73 грн., останній нарахував у серпні 2024 відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ податкові зобов`язання у розмірі 20% від зазначеної суми, а саме 106 505,95 грн. та сплатив зазначену суму.

Вказані кошти Позивач вважає своїми збитками.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Як унормовано положеннями статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (господарських зобов`язань).

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів та договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, а порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій. Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, не допускається. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексу України.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вказано вище по тексту, згідно Акту звірки №ЛГ000000089 від 23.07.2024 про проведення звірки залишків по товарно-матеріальних цінностях станом на 23 липня 2024, підписаного сторонами, за даними бухгалтерського обліку ПрАТ "ЛЛГЗ" у Відповідача повинна перебувати на зберіганні пляшка Позивача у кількості 68 162 шт. на суму 650911,22 грн. (без ПДВ) та 152 шт. піддонів на суму 27200 грн. (без ПДВ), всього 68 314 шт. на суму 678 111,22 грн. (без ПДВ). (а.с. 12). В свою чергу, у Відповідача знаходилося 16 222 шт. пляшки та 16 шт. піддонів Позивача. Відповідно до Акту прийому-передачі з відповідального зберігання від 24 липня 2024 року до ПрАТ "ЛЛГЗ" Відповідачем повернуто пляшку у кількості 16 222 шт. на суму 143 021,49 грн. (без ПДВ) (Відповідачем невірно зазначено суму 177611,99 грн. (без ПДВ)) та 16 шт. піддонів на суму 2 560 грн. (без ПДВ) (Відповідач невірно зазначено суму 4000 грн. (без ПДВ)).

Позивачу вказує, що Відповідачем внаслідок неналежного зберігання останнім переданого згідно договору майна Позивача (пляшки та піддонів), завдано збитків на суму 532 529,73 грн. (без ПДВ).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Суд виходить з того, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, заявляючи до стягнення збитки, позивач повинен, окрім наявності всіх чотирьох елементів, чітко визначити у чому вони (збитки) полягають у розмінні статті 22 ЦК України, статей 224 та 225 ГК України (упущена вигода/реальні збитки/моральна шкода).

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Слід зазначити, що господарський суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази (близький за змістом висновок щодо самостійного встановлення судом складу правопорушення сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.03.2019 у справі №920/715/17, а також у постановах Верховного Суду від 15.02.2022 у справі №927/219/20, від 14.09.2021 у справі №923/719/17, від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11, від 22.04.2021 у справі №915/1624/16, від 10.03.2020 у справі №902/318/16, від 10.12.2020 у справі №922/1067/17 та від 10.06.2021 у справі №5023/2837/11).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є одними з основних засад судочинства, закріпленими у статті 124 Конституції України, статтях 2, 7, 13, 14 ГПК України.

Суд встановив, що позивачу дійсно завдані збитки внаслідок неналежного зберігання останнім переданого згідно договору майна Позивача (пляшки та піддонів). Розмір збитків 532529,73 грн. (без ПДВ).

Протиправна поведінка відповідача встановлена судом, що підтверджується неналежним зберіганням майна, що призвело до його часткової втрати.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками встановлено: Відповідач відповідно до умов Договору взяв на себе зобов`язання зберігати майно в складських приміщеннях, та повернути його у відповідній кількості, яка передана. Проте майно було частково втрачено під час зберігання.

Вина відповідача презюмується, останній не довів, що завдання збитків сталося не з його вини.

Перевіривши розрахунок заявлених позивачем збитків, суд дійшов висновку, що сума збитків 532 529,73 грн. обрахована арифметично вірно.

Окрім цього, Позивач також заявляє про те, що внаслідок втрати Відповідачем майна на суму 532 529,73 грн., останній нарахував у серпні 2024 відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ податкові зобов`язання у розмірі 20% від зазначеної суми, а саме 106 505,95 грн. та сплатив зазначену суму.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За умовами п. 198.5 ст. 198 ПКУ платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПКУ, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з ПДВ (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п. 189.9 ст. 189 ПКУ).

Згідно з п. 49.2. ст. 49 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 202.1. ст. 202 Податкового кодексу України, звітним (податковим) періодом є один календарний місяць, а у випадках, особливо визначених цим Кодексом, календарний квартал.

Згідно з п. 203.1. ст. 203 Податкового кодексу України, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Отже, якщо під час придбання або виготовлення майна платник податку сформував податковий кредит, а вподальшому таке майно було знищене, втрачене або внаслідок пошкодження майна його якість змінилася настільки, що майно не може бути використане за прямим призначенням, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 ПКУ, та скласти і зареєструвати в ЄРПН податкову накладну.

Тож, внаслідок втрати Відповідачем майна Позивача на суму 532 529,73 грн., останній нарахував у серпні 2024 відповідно до п. 198.5 ст.198 ПКУ податкові зобов`язання у розмірі 20% від зазначеної суми, а саме 106 505,95 грн. (копія податкової декларації з ПДВ за серпень 2024 та копії накладних наявні у справі) та сплатив зазначену суму (копії платіжних інструкцій наявні у справі). Тому, ця сума фактично є збитками Позивача з вини Відповідача та підлягає до стягнення з останнього.

З огляду на викладене, обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 639 035,68 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем, який в судове засідання повторно не з`явився, письмовий відзив на позов не подав, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду.

За результатами розгляду спору та з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Львівський лікеро-горілчаний завод" обґрунтовані та підлягають задоволенню щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС" збитків в загальній сумі 639 035,68 грн.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Розмір сплаченого судового збору згідно заявленої позивачем ціни позову складає 9 585,54 грн.

Відповідач не надав попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 та п.1 ч.4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Тому, судові витрати понесені позивачем у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕ-ГЛАСС" (33009, м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 112А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Львівський лікеро-горілчаний завод" (79024, Львівська область, м. Львів, вул. Мирона Кордуби, буд. 2, ) - 639 035 (шістсот тридцять дев`ять тисяч тридцять п`ять) грн. 68 коп. збитків, 9 585 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) грн. 54 коп. судового збору. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 20 березня 2025 року.

Суддя Бережнюк В.В.