cправа № 917/2138/23
Судді Верховного Суду Кролевець О. А.
щодо постанови Верховного Суду від 06.02.2025, прийнятої за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 у справі № 917/2138/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсним рішення загальних зборів; скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу; поновлення на посаді директора.
У судовому засіданні 06.02.2024, більшістю голосів колегії суддів, прийнято рішення про відмову у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 у справі № 917/2138/23. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 у справі № 917/2138/23 залишено без змін.
При прийнятті вказаного судового рішення суддею Кролевець О. А., було висловлено окрему думку наступного змісту.
Короткий виклад історії справи
1. ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" (відповідач), з вимогами про:
- визнання недійсними рішень Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ", що оформлені протоколом № 07/23 від 15.08.2023;
- поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" з 16.08.2023.
2. Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, порушенням прав позивача, так як загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "ЧБГ" рішення про припинення повноважень ОСОБА_1 не приймали, оскільки 15.08.2023 загальні збори учасників ТОВ АФ "ЧБГ" не проводилися. Учасник ТОВ АФ "ЧБГ" ОСОБА_2 не дотримався процедури скликання загальних зборів та підписав протокол загальних зборів учасників від 15.08.2023 № 07/23 ТОВ АФ "ЧБГ", вказавши у ньому рішення, які загальні збори учасників Товариства не приймали. Вказівка у протоколі загальних зборів учасників від 15.08.2023 № 07/23 ТОВ АФ "ЧБГ" про те, що ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення зборів не відповідає дійсності.
4. Місцевий господарський суд дійшов висновку про недотримання органом управління (загальними зборами) товариства - відповідача передбаченої законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення, що в свою чергу порушує право позивача на виконання ним обов`язків директора товариства. Оскільки порушення процедури звільнення позивача з посади директора є доведеним, тобто рішення Загальних зборів ТОВ АФ "ЧБГ", що оформлені протоколом № 07/23 від 15.08.2023, яким позивача звільнено з посади директора, підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, позовна вимога про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ АФ "ЧБГ" з 16.08.2023 в даному випадку є ефективним способом захисту прав позивача, тобто така позовна вимога є також обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Разом з цим, визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи тягне за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а відтак, за висновком суду, позовна вимога про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу є похідною від вимоги про визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи. Водночас з норми закону вбачається, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться також на підставі судових рішень про скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі
6. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 ніколи не був, в тому числі і станом на 15.08.2023 учасником (засновником, акціонером) ТОВ АФ "ЧБГ", а лише перебував на посаді директора цього Товариства (тобто був найманим працівником). Відповідно, позивачем не доведено, що оспорюване рішення загальних зборів учасників ТОВ АФ "ЧБГ", що оформлене протоколом № 07/23 від 15.08.2023 порушує належні йому права як члена товариства, передбачені частиною першою статті 167 Господарського кодексу України (далі - ГК України), а тому корпоративне право позивача, за захистом якого він звернувся до господарського суду, не порушено відповідачем.
7. Суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки позивач не може вважатись носієм корпоративних прав та учасником корпоративних правовідносин з ТОВ АФ "ЧБГ", його права спірним рішенням загальних зборів не порушуються.
8. Також апеляційний господарський суд зазначив про безпідставність доводів позивача про те, що загальні збори учасників ТОВ АФ "ЧБГ" 15.08.2023 було проведено з порушенням порядку скликання і проведення через неналежне повідомлення інших учасників товариства, вказавши, що питання щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства не можуть визнаватися порушенням прав ОСОБА_1 , який не є учасником (акціонером, членом) зазначеного Товариства.
9. Відтак, за висновками суду апеляційної інстанції, оскільки позивач не може вважатись носієм корпоративних прав та учасником корпоративних правовідносин з ТОВ АФ "ЧБГ", його права спірним рішенням загальних зборів не порушуються, тому позовна вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ АФ "ЧБГ", оформленого протоколом від 15.08.2023 № 07/23 не підлягає задоволенню, у зв`язку з обранням позивачем неефективного способу захисту прав.
10. Стосовно позовної вимоги про скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу ТОВ АФ "ЧБГ", які проведені на підставі рішень Загальних зборів ТОВ АФ "ЧБГ", що оформлені протоколом № 07/23 від 15.08.2023, суд апеляційної інстанції зазначив, що оскільки суд дійшов висновку про те, що права позивача оспорюваним рішенням загальних зборів учасників ТОВ АФ "ЧБГ", не порушені, то підстави для задоволення похідної позовної вимоги про скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію змін відомостей про юридичну особу ТОВ АФ "ЧБГ" відсутні.
11. Разом з цим, стосовно позовних вимог в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ АФ "ЧБГ" з 16.08.2023, апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
12. Так, за висновками суду апеляційної інстанції, вимога про поновлення позивача на роботі є спором між позивачем та Товариством не з корпоративних відносин, а з трудових відносин посадової особи товариства, відповідно, така вимога повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
13. Залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, колегія суддів у постанові від 06.02.2025 , зокрема, зазначила таке:
"Стосовно поновлення на посаді директора
56. Як зазначалося раніше, суд апеляційної інстанції у порядку пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України закрив провадження у цій справі у частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства на тій підставі, що такий спір не підлягає вирішенню у порядку господарського судочинства, адже вимога про поновлення позивача на роботі є спором між позивачем і Товариством не з корпоративних відносин, а з трудових відносин посадової особи товариства та має розглядатися у порядку цивільного судочинства.
57. До того ж ОСОБА_1 оскаржив до Лохвицького районного суду Полтавської області наказ від 14.09.2023 № 48-к про його звільнення і заявив до Товариства вимоги про зміну дати та формулювання причин такого звільнення у трудовій книжці (з підстави пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КзПП України), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сум, що належать йому до виплати у день звільнення. Цей позов суд прийняв до розгляду і наразі спір вирішується (справа № 538/2422/23).
58. Колегія суддів погоджується з таким висновком апеляційного господарського суду з огляду на таке.
59. Як зазначалося раніше, 15.08.2023 загальні збори Товариства прийняли рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_1 з 15.08.2023 та призначення на цю посаду ОСОБА_3 з 16.08.2023, а також про реєстрацію відповідних змін у реєстрі.
60. 14.09.2023 на підставі прийнятих загальними зборами рішень директор Товариства ОСОБА_3 видав наказ № 48-к про звільнення ОСОБА_1 унаслідок вчинення ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КзПП України.
61. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним назване вище рішення загальних зборів Товариства, за наслідком якого видано наказ про його звільнення у зв`язку з порушенням його трудових прав. Цей наказ ОСОБА_1 оскаржив до суду загальної юрисдикції, адже вважає, що Товариство не дотрималося норм КЗпП України.
62. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами (частина перша статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).
63. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
64. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
65. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
66. Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо юрисдикційності спору про звільнення чи відсторонення від виконання обов`язків керівника чи члена виконавчого органу юридичної особи приватного права та сформулювала критерії розмежування підсудності у таких справах.
67. Так, у постанові від 05.09.2020 у справі № 205/4196/18 Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок щодо розмежування юрисдикційності подібних спорів. Зокрема, у пунктах 53-54 постанови вказала, що до юрисдикції господарського суду належать спори, в яких позивач відсторонений від посади керівника юридичної особи (її виконавчого органу), або позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оспорює законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого відсторонення або звільнення (припинення повноважень). За правилами цивільного судочинства треба розглядати спори, в яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору (контракту) з підстав, передбачених КЗпП України, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
68. ОСОБА_1 у цій справі оскаржує рішення загальних зборів Товариства про його звільнення за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків, за наслідком прийняття якого Товариство видало наказ про його звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
69. У спорі, що вирішується Лохвицьким районним судом Полтавської області, ОСОБА_1 оскаржує цей наказ, у тому числі разом з вимогою про зміни підстав звільнення з пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
70. Натомість у справі, що розглядається, він заявив вимогу про поновлення його на посаді директора Товариства. Тому з урахуванням звільнення ОСОБА_1 з посади директора Товариства за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, така вимога належить до розгляду у порядку цивільного судочинства, адже цей наказ видано на виконання рішення загальних зборів Товариства, у якому не зазначено про припинення повноважень директора ОСОБА_1 саме за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.
71. За цих обставин висновок апеляційного господарського суду про наявність правових підстав для закриття провадження у цій справі у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Товариства правильний".
14. Відповідно до змісту частини третьої статті 34 ГПК України суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку, яка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
15. Не можу погодитися з висновками моїх колег та наведеною у постанові Верховного Суду від 06.02.2025 мотивацією (в частині позовної вимоги про поновлення на посаді директора), тому відповідно до частини третьої статті 34 ГПК України викладаю окрему думку, суть якої полягає у такому.
16. Так, стосовно висновків суду апеляційної інстанції щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ АФ "ЧБГ" з 16.08.2023, оскільки спір у цій частині не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, вважаю за необхідне зазначити таке.
17. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
18. Наведена норма процесуального права підлягає застосуванню, якщо предмет спору чи суб`єктний склад його учасників не охоплюється юрисдикцією господарських судів, або коли право чи інтерес не підлягають судовому захисту.
19. Аналогічна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 904/1083/18.
20. Як встановлено судами попередніх інстанцій, 15.08.2023 загальні збори Товариства прийняли рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_1 з 15.08.2023 та призначення на цю посаду ОСОБА_3 з 16.08.2023, а також про реєстрацію відповідних змін у реєстрі.
21. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що наказом ТОВ АФ "ЧБГ" від 14.09.2023 № 48-к ОСОБА_1 було звільнено на підставі протоколу № 07/23 Загальних зборів учасників ТОВ АФ "ЧБГ" від 15.08.2023, вчиненням ним одноразового грубого порушення трудових обов`язків, першим робочим днем, наступним за днем закінчення щорічної основної відпустки 18 вересня 2023 року п.1 ст.41 КЗпП України.
22. ОСОБА_1 оскаржив до Лохвицького районного суду Полтавської області наказ від 14.09.2023 № 48-к про його звільнення і заявив до Товариства вимоги про зміну дати та формулювання причин такого звільнення у трудовій книжці (з підстави пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КзПП України), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сум, що належать йому до виплати у день звільнення. Цей позов суд прийняв до розгляду і наразі спір вирішується (справа № 538/2422/23).
23. Так, оскільки у цій справі ОСОБА_1 намагається захистити своє право на поновлення на посаді, на мою думку, ефективним способом захисту, окрім вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів та скасування реєстраційної дії, є, власне, вимога про поновлення позивача на посаді.
24. Слід зазначити, що саме лише визнання недійсним рішення загальних зборів не призведе до повного та ефективного поновлення права позивача - автоматичного поновлення на посаді.
25. Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/8343/21 (про неврахування якої зазначає скаржник), де позовні вимоги були спрямовані на визнання недійсними та скасування записів про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу в частині зміни керівника, водночас позивач не пред`явив вимогу про поновлення на посаді.
27. При цьому, 01.06.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13.05.2014, відповідно до підпункту 1 пункту 1 якого частину першу статті 41 КЗпП України доповнено пунктом 5: "припинення повноважень посадових осіб". Згідно з пояснювальною запискою до проєкту вказаного Закону передбачення такої підстави розірвання трудового договору забезпечить "можливість розірвання трудового договору без наведення підстав при припиненні повноважень посадових осіб", а в якості компенсації для захисту інтересів останніх - мінімальний розмір вихідної допомоги у розмірі середньої заробітної плати за шість місяців.
28. З огляду на це у постанові від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 (на яку також посилається скаржник) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що:
- за правилами цивільного судочинства потрібно розглядати спори, у яких позивач оскаржує законність розірвання з ним трудового договору з підстав, передбачених КЗпП, крім такого розірвання за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України (припинення повноважень за частиною третьою статті 99 ЦК України);
- до юрисдикції господарського суду належать спори, у яких позивач, повноваження якого як керівника юридичної особи (її виконавчого органу) припинені за частиною третьою статті 99 ЦК України, пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, оскаржує законність дій органу управління юридичної особи (загальних зборів, наглядової ради) з такого припинення повноважень (звільнення). До 28.03.2014 року, коли відповідно до підпункту 1 пункту 3 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 10.10.2013 набрала чинності нова редакція пункту 4 частини першої статті 12 ГПК України, юрисдикція господарського суду поширювалася на вищевказані спори за участю господарських товариств, а з 28.03.2014 - за участю будь-яких юридичних осіб.
29. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
30. Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.
31. Отже, призначенням Верховного Суду є насамперед формування правових позицій щодо застосування норм матеріального права та/або дотримання норм процесуального права, які були неправильно застосовані судами попередніх інстанцій. Єдність судової практики відіграє важливу роль у забезпеченні однакового правозастосування, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності вирішення спірних ситуацій для учасників справи.
32. Слід зазначити, що висновки про застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 205/4196/18 є зрозумілими, однозначними, усталеними та передбачуваними (прогнозованими).
33. Так, з огляду на наведені вище вимоги чинного законодавства та висновки Верховного Суду, враховуючи, що в оскаржуваному у цій справі рішенні від 15.08.2023, загальні збори Товариства прийняли рішення про припинення повноважень директора ОСОБА_1 (без зазначення підстави згідно певного пункту частини першої статті 41 КЗпП України), та враховуючи, що на розгляді в Лохвицькому районному суді Полтавської області оскаржується наказ від 14.09.2023 № 48-к про звільнення ОСОБА_1 з вимогами саме про зміну дати та формулювання причин такого звільнення у трудовій книжці (з підстави пункту 1 на пункт 5 частини першої статті 41 КзПП України), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та сум, що належать йому до виплати у день звільнення, вважаю, позовна вимога про поновлення позивача на посаді директора Товариства є доречною та має розглядатись в порядку господарського судочинства та межах розгляду цієї справи, оскільки в такому разі, заявлені позивачем вимоги, у разі їх задоволення, будуть відповідати принципу процесуальної економії та призведуть до поновлення прав позивача (поновлення на посаді директора, як цього прагне позивач).
34. З огляду на викладене, вважаю, що висновок суду апеляційної інстанції, який був підтриманий колегією суддів Верховного Суду у постанові від 06.02.2025, про те, що вимога про поновлення позивача на роботі є спором між позивачем та Товариством не з корпоративних відносин, а з трудових відносин посадової особи товариства, та відповідно, така вимога повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства є помилковим.
35. При цьому, відповідно до частини першої статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
36. Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
37. За змістом частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
38. У зв`язку з наведеним, вважаю, що постанова апеляційного господарського суду зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки суд апеляційної інстанції, помилково закрив провадження в частині позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ АФ "ЧБГ" з 16.08.2023.
39. Водночас, помилково закривши провадження у справі, суд апеляційної інстанції не здійснив перегляд по суті рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, а тому, на мою думку, постанова Східного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 у відповідній частині підлягала скасуванню, а справа № 917/2138/23 направленню для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Суддя О. А. Кролевець