ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року м.Дніпро Справа № 912/2276/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.11.2024 (повний текст рішення складено 18.11.2024, суддя Бестаченко О.Л.) у справі №912/2276/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ"

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України"

про стягнення 45 321,26 грн,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2024 До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ", яка містить вимоги до Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" про стягнення 45 321,26 грн, з яких: 40 441,00 грн основної заборгованості, 4 385,00 грн пені та 495,26 грн 3% - річних, з покладенням на відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання послуг з технічного обслуговування, ремонту транспортних засобів і встановлення додаткового обладнання від 03.01.2023 № 37/1 в частині оплати отриманих послуг.

Рішенням господарського суду від 13.11.2024, в даній справі, у задоволенні позову відмовлено повністю, через не доведеність належними, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачу послуг на підставі Договору за замовленнями, заявками та актами від 01.04.2024 та від 12.04.2024, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 45 321,26 грн, з яких: 40 441,00 грн основної заборгованості, 4 385,00 грн пені та 495,26 грн 3% - річних, задоволенню не підлягають.

Не погодившись з рішенням суду, засобами поштового зв`язку, Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ", звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду від 13.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору на користь позивача за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що недотримання судом першої інстанції стандартів доказування через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які визнані ним встановленими, призвело до суперечливого висновку про підписання первинних фінансово - господарських документів (актів виконаних робіт АР №00001461 від 01.04.2024 р. та АР №00001708 від 12.04.2024 р., попереднього замовлення № АК-00001461 від 01.04.2024 р. та попереднього замовлення №АК-00001708 від 12.04.2024р.) неуповноваженою особою.

Позивач стверджує, що вищезазначені первинні фінансово - господарські документи були підписані особами зі сторони Відповідача, які мали відповідні на те повноваження, і якщо суд першої інстанції надав би можливість Позивачу долучити додаткові підтверджуючі докази на стадії розгляду справи, не ігноруючи при цьому процесуальні права Позивача, то такі б документи були надані суду першої інстанції.

Мова йде про посадові інструкції завідувача господарчого відділу ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарова Максима Петровича та головного бухгалтера ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарової Ольги Геннадіївни.

Так, завідувач господарчого відділу ОСОБА_1 відповідно до п. 3.4. р. З Посадової інструкції завідувача господарчого відділу, затвердженої директором ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» 01.03.2024 р. та скріпленої підписом і печаткою, був наділений правом підписувати від імені товариства без окремого доручення документи первісно господарського характеру, в тому числі і документи по списанню та облікуванпю товарно-матеріальних цінностей, замовлень робіт та прийняття робіт тощо. Із посадовою інструкцією ОСОБА_1 ознайомився і отримав її, про свідчить проставлений підпис ОСОБА_1 на вищезгаданому документі.

Головний бухгалтер Гончарова О.Г. відповідно до пп. «а» п. 3.5. р. З Посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» 04.05.2021 р. та скріпленої підписом і печаткою, була наділена правом діяти самостійно, без довіреності у питаннях, що відносяться до їх компетенції, в тому числі і підписувати документи первинно-господарського характеру. На документі міститься підпис ОСОБА_2 , який свідййть, що вона отримала посадову інструкцію та знайомилась з нею.

Таким чином для реалізації своїх функцій ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не потрібне окреме доручення, оскільки вони наділяються такими повноваженнями з моменту вступу на свої посади та ознайомлення зі своїми посадовими обов`язками.

Скаржник заявляє, що вищезгадані документи не були предметом дослідження судом першої інстанції, оскільки судом не було оголошено перерву у справі і у позивача не було можливості надати такі документальні докази.

На думку скаржника, суд першої інстанції через недотримання стандартів доказування в сукупності із процесуальними порушеннями визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які не було доведено та, всупереч вимогам ч. 1 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, не обґрунтовано в судовому рішенні, що призвело до помилкового висновку про відсутність повноважень у осіб головного бухгалтера Гончаровой О.Г. та завідувача господарчим відділом Гончаровим М.П. для підписання первинних документів фінансово-господарського характеру (актів виконаних робіт №АР №00001461 від 01.04.2024 р. та АР №00001708 від 12.04.2024 р., попереднього замовлення № АК-00001461 від 01.04.2024 р. та попереднього замовлення № АК-00001708 від 12,04.2024)., які в той момент діяли від імені ДП«СТАВИДЛЯНСЬКЕ».

Також апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції зробив невідповідний висновок щодо відсутності на первинних фінансово господарських документах відбитку печатки ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ». Однак судом не враховано, що первинні фінансово-господарські документи, які на хибне переконання суду були підписані неуповноваженими особами, все ж таки містять печатку ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ», що, вочевидь, доводить участь самого підприємства у господарській операції з обслуговування транспортного засобу.

Так, відбиток печатки ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» на актах виконаних роби № АР- 00001461 від 01.04.2024 р. та № АР-00001708 від 12.04.2024 р. дійсно є, однак, у зв`язку із неякісними чорнилами, його дуже погано видно навіть на оригіналах зазначених документів. Відповідно копії з таких документів повністю унеможливили якісну візуальну передачу наявності на них печатки.

На підтвердження невідповідності висновку суду першої інстанції надає апеляційному, суду оригінали актів виконаних робіт № АР-00001461 від 01,04.2024 р. та № АР-00001708 від 12.04.2024, на яких (якщо уважно придивитися) вбачається наявність печатки ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ».

Позивач в ході судового розгляду 13.11.2024 звертав увагу суду першої інстанції на те, що акти виконаних робіт зберігались у неналежному стані, в результаті чого вони мають зовнішні дефекти, та наголошував, що оригінали зазначених документів наявні та їх можна побачити безпосередньо та переконатися, що на них міститься відбиток печатки ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ».

Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що відхилення судом першої інстанції таких провідних письмових доказів, як показання свідків, стало запорукою неповного дослідження обставин справи та невідповідності висновків суду.

Так, Позивач, під час підготовки своєї правової позиції, звернувся до громадянки України ОСОБА_2 , яка на момент зародження спірних правовідносин між Позивачем та Відповідачем працювала на посаді головного бухгалтера ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ», та громадянина ОСОБА_1 (обидва - подружжя), який на момент зародження спірних правовідносин працював на посаді завідувача господарчого відділу ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ», і більш того, обидві посадові особи безпосередньо брали участь у господарській операції з прийому наданих Позивачем послуг 01.04.2024 р. та 12.04.2024 р.

08.11.2024 р. зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було написані заяви свідків, підписи яких було нотаріально посвідчено. У даних заявах свідків підтвердили факт того, що підписи на актах виконаних робіт № АР-00001461 від 01.04.2024 р. та № АР-00001708 від 12.04.2024 р. належать саме їм.

Тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_1 офіційно, усвідомлюючи, що дані письмові пояснення свідків передбачаються для матеріалів конкретної судової справи, підтвердили походження та приналежність підписів на первинних фінансово- господарських документах.

Так як предметом прискіпливого дослідження зі сторони суду першої інстанції було саме те, кому належать підписи на актах виконаних робіт, то суд першої інстанції мав би взяти до уваги офіційне підтвердження у своїх заявах від 08.11.2024 р. свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_1 своїх власних підписів на актах виконаних робіт. Проте суд першої інстанції, зробив висновок про неналежність та недопустимість таких доказів через відсутність в них підтвердження про те, що особи ознайомлені із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитись до суду для підтвердження своїх свідчень.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - особи, які більше ніж 40 років працювали на посадах державного значення, чітко усвідомлюють і знають про те, що за надання неправдивих свідчень в суді передбачена кримінальна відповідальність та без сумніву підтвердили б це у випадку їх виклику до суду, тому лише відсутність у письмовій заяві такої інформації не є співмірним із усім змістом свідчень свідків та викладених ними фактів, які мають вагоме значення для всебічного та повного дослідження всіх обставини справи та ухвалення законного рішення.

Скаржник наполягає, що за умови неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також невідповідності висновків суду обставинам справи, які місцевий господарський суд визнав установленими, та які пов`язані з порушеннями процесу доказування, суд першої інстанції встановив, що первинні фінансово господарські документи, які передували формуванню заборгованості Відповідача перед Позивачем, були оформлені неналежним чином та з порушенням умов Договору про ремонт та технічне обслуговування № 37/1 від 03.01.2023 р., а саме підписані особами, які не мали на момент зародження спірних правовідносин відповідного обсягу повноважень, а тому заборгованість, яка виникла ие підлягає відшкодуванню, що в свою чергу призвело до неправильного тлумачення та необгрунтованого застосування судом першої інстанції закону, який підлягав застосуванню, а саме ст. 901 ЦК України.

І саме неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в цьому і полягає, так як послуга була надана замовнику, а оплату послуги Позивач так і не отримав.

До того ж, скаржник зауважує, що під час судового розгляду, який відбувся 13.11.2024 суд першої інстанції обмежив Позивача v реалізації свого права на ознайомлення з усіма матеріалами справи, чим призвів до неможливості в останній (критичний) момент належним чином побудувати свою правову позицію, так як за 3 (три) години до судового засідання зі сторони Відповідача з`явились кардинально нові доводи та пояснення, про які Позивач дізнався лише після того, як суд першої інстанції розпочав засідання. Нові доводи та пояснення Відповідача суттєво відрізнялися від його попередньої правової позиції і потребували значного часу на їхнє вивчення та окремої підготовки задля належного контраргументації.

Так, в ході дослідження цих нових пояснень від представника Відповідача стало відомо, що вони кардинально різняться з тією правовою позицією, яка була буквально до 8 год 00 хв ранку 13.11.2024, адже Відповідач вже не заперечує щодо того, що транспортний засіб все ж таки перебував у розпорядженні ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ», однак звертає увагу, що це не має значення, оскільки первинні фінансово-господарські документи були підписані начебто не уповноваженою особою. Тобто, як і допускав Позивач, що такі нові доводи потребували детального вивчення та підготовки задля належної контраргументації.

Позивач вважає, що зі сторони Відповідача мало місце зловживання процесуальними правами, яке мало вираження в тому, що буквально за декілька годин до початку розгляду справи Позивачу були надані ключові додаткові пояснення, зміст яких і відобразився в основі оскаржуваного рішення. А зі сторони суду першої інстанції відбулося ігнорування такого зловживання своїми процесуальними правами зі сторони Відповідача, оскільки суд не відреагував на те, що Позивач фактично був позбавлений можливості бути вчасно ознайомленим із ключовими матеріалами справи, а це право передбачене пунктом першим частиною першої статті 42 ГПК України.

На думку Позивача, саме в цьому і полягає процесуальне порушення прав Позивача в частині бути ознайомленим належним чином з усіма матеріалами справи.

Таке процесуальне порушення зі сторони суду першої інстанції призвело до того, що Позивач втратив можливість надати суду підтверджуючі документальні докази, які повною мірою спростовують твердження Відповідача про підписання первинних фінансово-господарських документів неуповноваженою особою, а саме посадові інструкції на головного бухгалтера ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарової Ольги Генадіївнй та завідувача господарчого відділу ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарова Максима Петровича, з яких вбачається, що дані особи можуть діяти самостійно, без довіреності у питаннях, що відносяться до їх компетенції, в тому числі і підписувати документи первинно-господарського характеру. А також надати суду оригінали актів виконаних робіт від 01.04.2024 р. та від 12.04.2024 р., на яких стоїть печатка ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ», що підтверджує факт прямого відношення самої юридичної особи.

Відзив на позовну заяву Відповідач так і не надав, а висловив свої заперечення опосередковано через додаткові пояснення, що в свою чергу призводить до знецінення процесуального інституту, а також призводить до недотримання процесуальної дисципліни учасниками справи та відповідних зловживань.

Згідно до протоколу автоматичногорозподілу судової справи між суддямивід 11.12.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 912/2276/24. Доручено Господарському суду Кіровоградської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 912/2276/24.

23.12.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.11.2024 у справі №912/2276/24. Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

19.01.2025 від Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України", через систему "Електронний суд", до ЦАГС надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про те, що відповідач не погоджується з апеляційними доводами позивача та вважає, що рішення суду першої інстанції Господарського суду Кіровоградської області від 13.11.2024 прийнято відповідно до норм чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Відповідач вважає, що позиція позивача/апелянта ґрунтується на наданих нових доказах, а саме посадових інструкціях головного бухгалтера та завідувача господарчого відділу, які начебто уповноважують зазначених посадових осіб на підписання документів первинно (первісно) господарського характеру, в тому числі замовлення та прийняття робіт, від імені товариства без окремого доручення.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою.

Відсутність доказів на момент розгляду справи судом першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання позивачем таких доказів.

Відповідач наголошує, що на підприємстві взагалі відсутній оригінал посадової інструкції завідувача господарчого відділу, а посадова інструкція головного бухгалтера у вигляді наданому позивачем теж відсутня та викладена в новій редакції з дещо іншими правами головного бухгалтера, а саме без права, самостійно підписувати документи первинно (первісно) господарського характеру (копія посадової інструкції головного бухгалтера в останній діючій редакції затверджена 08.11.2023р. надається).

При цьому, ОСОБА_1 , перебував з Відповідачем в трудових відносинах з 16.08.2022 р. по 03.06.2024 р., але, начебто, підписав посадову інструкцію, чомусь тільки після 01.03.2024, не зрозуміло коли саме, тому що дата ознайомлення взагалі відсутня.

ОСОБА_2 , перебувала з Відповідачем в трудових відносинах з 12.04.2022 р. по 10.04.2024 р.,(копія наказу від 11.04.2022 за № 12/2022-к про прийняття на роботу ОСОБА_2 та наказу від 10.04.2024р. за № 30-к про звільнення ОСОБА_2 надаються) при цьому Позивачем надається копія посадової інструкції затверджена 04.06.2021р. і підписана, знову ж, не зрозуміло коли саме, тому що дата ознайомлення також відсутня (звертаємо увагу, що на момент вчинення оспорюваних правочинів вже діяла посадова інструкція головного бухгалтера в інші редакції від 08.11.2023р., з якою, належним чином, була ознайомлена наступний головний бухгалтер).

Враховуючи, що посадові інструкції Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" не могли бути створені в Товаристві з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ", а сам Позивач в загалі не міг мати оригінали посадових інструкцій Відповідача, надані копії завірені неналежним чином і не можуть бути прийняті як належний та допустимий доказ.

В наданих позивачем копіях документів, а саме замовленні-наряді та акті виконаних робіт відсутній обов`язковий реквізит будь-якого первинного документу, а саме посада і прізвище особи, відповідальної як за замовлення робіт так і за їх прийняття. Тому зазначені документи не можна приймати як первинні документи, що містять відомості про господарську операцію, навіть, використовуючи поняття аналогії.

Як і було зазначено в додаткових поясненнях наданих Відповідачем 13.11.2024 та прийнятих господарським судом згідно ч. 5 ст. 161 Господарського процесуального кодекс України позивачем у відповідності до умов п. 2.1. Договору про надання послуг з технічного обслуговування, ремонту транспортних засобів і встановлення додаткового обладнання від 03.01.2023 № 37/1 не було надано копію відповідної довіреності, яка б уповноважувала гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 підписувати замовлення-наряд та акти виконаних робіт. При цьому навіть не згадується про існування таких довіреностей, що свідчить про підписання зазначених документів особами, які не мали на це право. Крім того, вказані вище документи не містять печатки Відповідача, як це передбачено п. 5.9. Договору. І як наслідок доводить, що зазначених осіб ніхто не уповноважував самостійно приймати рішення про потребу проведення ремонту будь-яких транспортних засобів та приймати відповідні роботи.

Враховуючи наведене, вважає, що доводи Позивача в апеляційній сказі, жодним чином не спростовують доводи та висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, у зв`язку із чим вважає, що апеляційна скарга Позивача є такою, що підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 13.11.2024 у справі №912/2276/24 - без змін.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2023 між Державним підприємством "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" (далі - Замовник, Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" (далі - Виконавець, Позивач) було укладено Договір про надання послуг з технічного обслуговування, ремонту транспортних засобів і встановлення додаткового обладнання від № 37/1 (далі - Договір, а.с. 8-12).

За умовами п. 1.1. - 1.2. якого Замовник в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим Договором, надає завдання, а Виконавець зобов`язується відповідно до завдання Замовника за плату здійснити: а) ремонт транспортного засобу та/або б) технічне обслуговування транспортного засобу; чи складових частин транспортного засобу Замовника, у тому числі з використанням матеріалів (запасних частин) як Замовника, так і спеціально замовлених Виконавцем. Перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в наряд-замовленні, який є невід`ємною частиною Договору.

Розділом 2 Договору передбачено права і обов`язки Замовника.

Відповідно до умов п. 2.1. - 2.4. Договору погодити об`єм та строки виконання робіт та підписати відповідне замовлення-наряд, за формою, що встановлено Виконавцем.

Замовник для оперативного врегулювання питань з ремонту та обслуговування автомобілів призначає відповідальну особу. На ім`я відповідальної особи Замовником видається довіреність, якою її уповноважено передати транспортний засіб Виконавцю для виконання робіт, Акт прийому-передачі транспортного засобу, замовлення-наряд, приймати виконані роботи, підписувати Акт виконаних робіт та замовлення-наряд Належним чином завірена копія довіреності надається Замовником Виконавцю до початку виконання робіт за цим Договором. Особа, уповноважена Замовником на прийняття виконаних робіт, вважається компетентною і Замовник не має права в подальшому оскаржувати дії свого представника за мотивами його некомпетентності.

Зобов`язаний надати Виконавцю транспортний засіб у погоджений день та час за супровідними документами, приймати транспортний засіб та його складові частини після надання послуг.

Сплатити вартість робіт (з врахуванням запасних частин та/або додаткового обладнання) на умовах дійсного договору, на підставі рахунку, наданого Виконавцем.

Зобов`язаний приймати транспортний засіб та його складові частини після надання послуг. Після надання відповідних послуг підписати наданий Виконавцем Акт виконаних робіт.

Розділом 3 Договору передбачено права і обов`язки Виконавця.

Відповідно до умов п. 3.1. - 3.3., 3.5. Договору прийняти у Замовника транспортний засіб для надання послуг, передбачених розділом 1 цього Договору.

Надати послуги відповідно до предмету договору на підставі підписаного сторонами замовлення наряду.

Проводити роботи якісно та у відповідності до вимог експлуатаційної, ремонтної, технологічної документації, нормативних документів та за умовами договору.

Повернути замовнику автомобіль відповідно до супроводжуючих документів (довіреність, акт виконаних робіт, накладні тощо).

Розділом 4 Договору передбачено вартість та порядок розрахунків.

Згідно п. 4.1.-4.3. Договору вартість робіт (послуг) є договірною, погоджується сторонами щодо кожного виду робіт та зазначається у замовленні-наряді, що підписується уповноваженими представниками сторін. Загальна вартість послуг за Договором становить сукупність вартості виконаних робіт/наданих послуг за цим Договором на протязі усього строку його дії.

Замовник сплачує Виконавцю вартість послуг протягом 3 (трьох) банківських днів після підписання Акту виконаних робіт, на підставі рахунку, виставленого Виконавцем, в безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Виконавця.

У вартість робіт включається вартість запасних частин та/або додаткового обладнання, використаних при проведенні Виконавцем робіт. У разі відсутності матеріалів (запасних частин) або неможливості під час оформлення наряду-замовлення визначити їх кількість, необхідну для надання послуг, обсяг використання матеріалів (запасних частин) погоджується із Замовником заздалегідь, а їх вартість оплачується ним за цінами, які діяли на день їх надходження.

Розділом 5 Договору передбачено умови виконання робіт.

Відповідно до умов п. 5.1.-5.3., 5.9. Договору прийняття транспортного засобу (його складових) на технічне обслуговування та/або ремонт здійснюється у присутності Замовника або його уповноваженого представника, про що складається Акт приймання-передачі транспортного засобу, його складових для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту.

Після отримання автомобіля Замовника та проведення дефектації (у випадку необхідності за заявою Замовника) Сторона погоджують об`єм та строки виконання робіт, та підписують замовлення-наряд.

Виконавець приступає до виконання робіт після підписання Сторонами замовлення-наряду, та виконання вимог п. 4.2. Договору.

Приймання (здача) робіт виконується Замовником за повідомленням Виконавця про закінчення виконання робіт. Здача робіт Виконавцем та їх приймання Замовником оформлюється Актом виконаних робіт, який підписується Замовником або його уповноваженою особою та скріплюється печатками підприємств (при їх наявності).

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що при порушенні Замовником встановлених в Договорі строків платежу останній сплачує на користь Виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до умов п. 10.1, 9.2., 9.3. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.1 цього Договору та закінчується "31" грудня 2023 року.

У випадку, якщо за 30 (тридцять) календарних днів до дати закінчення терміну дії Договору жодна з Сторін письмово не підтвердила факт припинення його дії - Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах. Термін пролонгації строку дії договору-необмежений.

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Позивач зазначає, що 01.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" надало відповідачу послуги, вказані у наряд-замовленні № АК-00001461 від 01.04.2024 (а.с. 16-24), щодо ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу марки RENAULT DUSTER державний номерний знак НОМЕР_1 .

Цього ж дня було складено Акт виконаних робіт АР №-00001461 від 01.04.2024 (а.с. 25-26) на загальну суму 32 257,00 грн та відповідно виставлено рахунок - фактуру № АК №-00001206 від 01.04.2024 (а.с. 27).

Крім того, 12.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" надало відповідачу ще одну послугу відповідно до наряду-замовлення № АК-00001708 від 12.04.2024 (а.с. 28-35) щодо ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу марки RENAULT DUSTER державний номерний знак НОМЕР_1 .

12.04.2024 було складено Акт виконаних робіт АК №-00001708 від 12.04.2024 (а.с. 36-37) на загальну суму 8 184,00 грн та відповідно виставлено рахунок - фактуру № АК №-00001415 від 12.04.2024 (а.с. 38).

За твердженням позивача, вищезазначені первинні фінансово - господарській документи підписані уповноваженою особою відповідача, що підтверджує їх достовірність і відсутність будь-яких претензій щодо неналежного надання послуг позивачем. Проте, відповідач порушуючи п. 2.3. Договору не сплатив вартість виконаних робіт.

Позивач також повідомляє, що має у розпорядженні документальний доказ, який підтверджує, що саме Державне підприємство "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" є належним користувачем транспортного засобу марки RENAULT DUSTER державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме - Договір позички транспортного засобу від 31.10.2023 № 31/10/23/1 (а.с. 13-15).

Зазначений договір укладений між Державним підприємство "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" (Користувач) та гр. ОСОБА_1 (Позичкодавець), за умовами якого Позичкодавець зобов`язується передати Користувачеві у безоплатне тимчасове користування легковий автомобіль RENAULT DUSTER, реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Майно, що передається за цим договором у безоплатне користування, належить Позичкодавцеві на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Строк, на який майно надається у позичку, становить 1 (один) календарний рік з моменту підписання договору. Майно вважається поверненим Позичкодавцю Користувачем з моменту підписання Акта приймання-передачі представниками сторін.

Позивач стверджує, що починаючи з кінця квітня 2024 року, на виконання п. 7.1. Договору, посадові особи позивача на регулярній основі зв`язувались в телефонному режимі із представниками відповідача щодо урегулювання питання по сплаті заборгованості по рахункам № АК №-00001415 від 12.04.2024 та № НОМЕР_3 від 01.04.2024. Однак, усі спроби залишились марними і відповідач ігнорував законні вимоги позивача щодо закриття заборгованості зі сплати грошових коштів.

14.08.2024 з метою досудового врегулювання спору, позивачем було складено Претензію № 1344, в якій було запропоновано сплатити суму боргу за невиконаним зобов`язанням у сумі 44 019,00 грн, та направлено цінним листом з описом вкладення на офіційну поштову адресу Відповідача засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною за трек номером № 731 від 14.08.2024 (а.с. 39-43).

Станом на 10.09.2024 вимоги Претензії № 1344 позивача щодо сплати відповідачем боргу не були виконані.

Враховуючи, що відповідач не здійснив повної оплати за Договором, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, з вимогою про стягнення з відповідача 45 321,26 грн, з яких: 40 441,00 грн основної заборгованості, 4 385,00 грн пені та 495,26 грн 3% - річних.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виснував, що між сторонами даного спору укладено договір про надання послуг; позивачем не було долучено до позовної заяви копії відповідної довіреності, наказу чи іншого розпорядчого документа відповідача на уповноважену особу щодо замовлення ремонтних робіт транспортного засобу, вказаного у позовній заяві; фактично з доданих до позовної заяви документів (крім Договору), взагалі неможливо встановити коло осіб/особу, їх/його повноваження, підписи яких/якого проставлено на документах, складених позивачем на виконання умов п. 2.1., 5.9. Договору; крім того, вказані документи не містять печатки відповідача, як це передбачено п. 5.9. Договору.

Господарський суд врахував факт укладення 31.10.2023 між відповідачем та гр. ОСОБА_1 . Договору позички транспортного засобу № 31/10/23/1 (а.с. 93-94), а також зауважує, що в матеріалах справи містяться суперечливі докази щодо дати закінчення дії цього договору; надані до суду позивачем докази не дають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, або особа, яка здійснювала операцію, не була уповноважена на це відповідачем.

На підставі повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів та встановивши усі обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачу послуг на підставі Договору за замовленнями, заявками та актами від 01.04.2024 та від 12.04.2024, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 45 321,26 грн, з яких: 40 441,00 грн основної заборгованості, 4 385,00 грн пені та 495,26 грн 3% - річних, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами даного спору укладено договір про надання послуг. Правовідносини, що виникають при укладенні та виконання договорів про надання послуг, регулюються Главою 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно врахував те, що Договір укладено сторонами не на ремонт конкретного автомобіля, а щодо невизначеного кола транспортних засобів. Крім того, Договір № 37/1 про надання послуг з технічного обслуговування, ремонту транспортних засобів і встановлення додаткового обладнання укладено 03.01.2023, а Договір № 31/10/23/1 позички транспортного засобу укладено 31.10.2023.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що перелік робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, а також перелік матеріалів, що використовуються, вказуються в наряді-замовленні, який є невід`ємною частиною цього Договору.

За змістом п. 2.1. та 5.9. Договору Замовник зобов`язаний для оперативного врегулювання питань з ремонту та обслуговування автомобілів призначає відповідальну особу. На ім`я відповідальної особи Замовником видається довіреність, якою її уповноважено передати транспортний засіб Виконавцю для виконання робіт, Акт прийому-передачі транспортного засобу, замовлення-наряд, приймати виконані роботи, підписувати Акт виконаних робіт та замовлення-наряд. Належним чином завірена копія довіреності надається Замовником Виконавцю до початку виконання робіт за цим Договором. Особа, уповноважена Замовником на прийняття виконаних робіт, вважається компетентною і Замовник не має права в подальшому оскаржувати дії свого представника за мотивами його некомпетентності.

Приймання (здача) робіт виконується Замовником за повідомленням Виконавця про закінчення виконання робіт. Здача робіт Виконавцем та їх приймання Замовником оформлюється Актом виконаних робіт, який підписується Замовником або його уповноваженою особою та скріплюється печатками підприємств (при їх наявності).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, а також яка є членом колегіального виконавчого органу юридичної особи, з моменту її вступу на посаду набуває обов`язків щодо такої юридичної особи, зокрема зобов`язана діяти виключно в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно, у межах повноважень, наданих статутом юридичної особи і законодавством, і у спосіб, який, на її добросовісне переконання, сприятиме досягненню мети діяльності юридичної особи, у тому числі уникаючи конфлікту інтересів. Члени наглядової ради або ради директорів юридичної особи мають такі самі обов`язки щодо відповідної юридичної особи та повинні діяти в інтересах цієї юридичної особи та всіх її власників (акціонерів, учасників).

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, якщо юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Згідно з ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (ст. 246 Цивільного кодексу України).

Як доречно зазначив суд першої інстанції, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань органом управління Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" є директор.

Відтак, тільки Замовник в особі директора або спеціально уповноважена за довіреністю відповідальна особа зі сторони відповідача має право на здійснення дій по замовленню робіт з технічного обслуговування та/або ремонту, передачі транспортного засобу позивачу для виконання робіт та прийняття виконаних робіт.

Відповідно до матеріалів справи, з доданих Товариством з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" до позовної заяви доказів, як на підтвердження отримання відповідачем послуг з технічного обслуговування, ремонту транспортного засобу, вбачається, що:

- попереднє замовлення-наряд № АК-00001461 від 01.04.2024 (щодо ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу марки RENAULT DUSTER державний номерний знак НОМЕР_1 ), в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи (не зазначено прізвища, ініціалів та посади), а в графі "Довіреність від" не зазначено реквізитів документа на підтвердження повноважень підписанта;

- заявка № АК-00001461 від 01.04.2024 на надання послуг з технічного обслуговування дорожньо-транспортного засобу, в графі "Прізвище Ім`я По батькові" відсутнє зазначення Замовника, а в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи (не зазначено прізвища, ініціалів та посади);

- акт передання-прийняття дорожньо-транспортного засобу (ДТЗ) № АК-00001461 від 01.04.2024, в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи (не зазначено прізвища, ініціалів та посади);

- акт виконаних робіт АР №-00001461 від 01.04.2024, в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи (не зазначено прізвища, ініціалів та посади), а в графі "Довіреність від" не зазначено реквізитів документа на підтвердження повноважень підписанта;

- попереднє замовлення-наряд № АК-00001708 від 12.04.2024 (щодо ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу марки RENAULT DUSTER державний номерний знак НОМЕР_1 ), в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи (не зазначено прізвища, ініціалів та посади), а в графі "Довіреність від" не зазначено реквізитів документа на підтвердження повноважень підписанта;

- заявка № АК-00001708 від 12.04.2024 на надання послуг з технічного обслуговування дорожньо-транспортного засобу, в графі "Прізвище Ім`я По батькові" зазначено Замовника - ОСОБА_1 , а в графі "Від Замовника" - містить підпис особи, однак не зазначено її прізвища, ініціалів та посади;

- акт передання-прийняття дорожньо-транспортного засобу (ДТЗ) № АК-00001461 від 01.04.2024, в графі "Від Замовника" - містить підпис невстановленої особи, однак не зазначено її прізвища, ініціалів та посади;

- акт виконаних робіт АР №-00001708 від 12.04.2024, в графі "Від Замовника" - містить підпис особи, однак не зазначено її прізвища, ініціалів та посади.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Господарського кодексу України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Матеріали справи свідчать також і про те, що Договір зі сторони Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" підписано його директором - ОСОБА_3 (який діяв на підставі статуту).

Також з матеріалів справи вбачається, що гр. ОСОБА_1 , а також гр. ОСОБА_2 перебували у трудових відносинах з Державним підприємством "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" на посадах - заступника директора з господарської частини та завідувача господарчого відділу, а також головного бухгалтера відповідно.

Проте, матеріали справи не містять доказів (відповідно до умов п. 2.1., 5.9. Договору) на підтвердження призначення гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 відповідальними особами відповідача з правами здійснення дій по передачі транспортного засобу марки RENAULT DUSTER, державний номерний знак НОМЕР_1 , позивачу для виконання робіт, прийняття виконаних робіт, підписання Акта виконаних робіт та замовлення-наряду.

Позивач під час вирішення спору у цій справі не надав, а відтак матеріали справи не містять копії відповідної довіреності, наказу чи іншого розпорядчого документа відповідача на уповноважену особу щодо замовлення ремонтних робіт транспортного засобу, вказаного у позовній заяві.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з доданих до позовної заяви документів (крім Договору), взагалі неможливо встановити коло осіб/особу, їх/його повноваження, підписи яких/якого проставлено на документах, складених позивачем на виконання умов п. 2.1., 5.9. Договору.

Крім того, вказані вище документи не містять печатки відповідача, як це передбачено п. 5.9. Договору. І як наслідок доводить, що зазначених осіб ніхто не уповноважував самостійно приймати рішення про потребу проведення ремонту будь-яких транспортних засобів та приймати відповідні роботи. (відбиток печатки відповідача на актах виконаних робіт № АР-00001461 від 01.04.2024 та №АР-00001708 від 12.04.24 не вбачається навіть з оригіналів)

Відповідно до довіреності Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" від 09.11.2023 № б/н, начальник відділу механізації та транспортного забезпечення відповідача - Волковський Артем Сергійович був уповноважений до 08.11.2024 на передавання транспортних засобів для виконання робіт, Актів прийому-передачі транспортних засобів, замовлення-наряди, приймати виконані роботи, підписувати Акти виконання робіт та замовлення-наряди (а.с. 92).

Як доречно враховано судом першої інстанції, факт укладення 31.10.2023 між відповідачем та гр. ОСОБА_1 . Договору позички транспортного засобу № 31/10/23/1 (а.с. 93-94), а також зауважено, що в матеріалах справи містяться суперечливі докази щодо дати закінчення дії цього договору, а саме: додаткова угода № 1 до Договору № 31/10/23/1 від 31.10.2023 позички транспортного засобу від 20.03.2024 та акт приймання-передачі до договору позички транспортного засобу № 31/10/23/1 від 20.03.2024 (а.с. 120), а також акт приймання-передачі до договору позички транспортного засобу № 31/10/23/1 від 23.05.2023 (а.с. 136). Однак перебування або не перебування автомобіля на час спірних подій у користуванні відповідача не спростовує недоліки первинної документації за Договором та не доводить передання транспортного засобу на ремонт саме відповідачем.

За вимогами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

В наданих позивачем копіях документів, а саме замовленні-наряді та акті виконаних робіт відсутній обов`язковий реквізит будь-якого первинного документу, а саме посада і прізвище особи, відповідальної як за замовлення робіт так і за їх прийняття. Тому зазначені документи не можна приймати як первинні документи, що містять відомості про господарську операцію, навіть, використовуючи поняття аналогії.

Колегія суддів, беручи до уваги встановлені обставини справи та оцінюючи наведені докази та доводи сторін, погоджується з висновком суду про те, що надані позивачем докази не дають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, або особа, яка здійснювала операцію, не була уповноважена на це відповідачем.

Щодо наданих позивачем заяв свідків - гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 , суд обґрунтовано зазначив, що такі заяви свідків не відповідають вимогам ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, оскільки вони не містять: місця роботи свідків; підтвердження свідків про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень, а тому вони не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт надання відповідачу послуг на підставі Договору за замовленнями, заявками та актами від 01.04.2024 та від 12.04.2024, а тому заявлені позивачем вимоги про стягнення 45 321,26 грн, з яких: 40 441,00 грн основної заборгованості, 4 385,00 грн пені та 495,26 грн 3% - річних, задоволенню не підлягають.

Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи Скаржника щодо позиції позивача/апелянта, яка ґрунтується на наданих нових доказах, а саме посадових інструкціях головного бухгалтера та завдувача господарчого відділу, які начебто уповноважують зазначених посадових осіб на підписання документів первинно (первісно) господарського характеру, в тому числі замовлення та прийняття робіт, від імені товариства без окремого доручення.

За змістом частин 2 та 3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи".

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Відповідно до висновку щодо застосування статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постановах від 18.06.2020 у справі №909/965/16, від 03.04.2019 у справі №913/317/18 та від 22.05.2019 у справі №5011-15/10488-2012, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи.

Тобто, відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України (постанови Верховного Суду від 31.08.2021 у справі №914/1725/19; від 12.01.2021 у справі №01/1494(14-01/1494); від 15.12.2020 у справі №925/1052/19; від 21.04.2021 у справі №906/1179/20).

Отже, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, але лише якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести скаржник). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема апеляційної скарги, посадові інструкції завідувача господарчого ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарова Максима Петровича та головного бухгалтера ДП «СТАВИДЛЯНСЬКЕ» Гончарової Ольги Геннадіївни - не були предметом дослідження судом першої інстанції.

Позивач в порушення ч.4 ст. 80 ГПК України не повідомив суд першої інстанції про те, що відповідний доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, не зазначив доказ, який не може бути подано, причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк, а також не надав докази, які підтверджують, що особа здійснили всі належні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, судова колегія не вбачає в даному випадку виняткових обставин, з яким законодавство пов`язує можливість прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, позивачем в даному випадку не наведено достатнього та належного обґрунтування існування винятковості випадку, з яким пов`язано прийняття під час апеляційного провадження нового доказу, який не був предметом дослідження під час розгляду справи в суді першої інстанції, також заявник не надав доказів неможливості подання до суду першої інстанції клопотання про долучення до матеріалів справи нового доказу з причин, які об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів зауважує, що звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за надані позивачем послуги за Договором, остання як позивач повинна була довести відповідно до вимог ст.74 ГПК існування відповідних умов для оплати.

За приписами ст.73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Правила щодо оцінки доказів закріплено у ст.86 ГПК, згідно з ч.1 якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів (п.62 постанови Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №910/15963/19).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2 ст.86 ГПК). Зазначене є запорукою ухвалення судом справедливого рішення, яке відповідатиме принципу верховенства права.

Згідно з ч.1 ст.77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи забороні використання деяких із них для підтвердження конкретних обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 у справі №905/902/20 (п.6.27), постанови Верховного Суду від 31.05.2022 у справі №904/3242/18 (п.23), від 07.06.2022 у справі №922/605/15 (п.40.4), від 05.07.2022 у справі №904/3866/21 тощо).

Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватись лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ (п.24 постанови Верховного Суду 31.05.2022 у справі №904/3242/18).

Враховуючи, що посадові інструкції Державного підприємства "Дослідне господарство "Ставидлянське" Інституту сільського господарства степу Національної академії аграрних наук України" не могли бути створені в Товаристві з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ", а сам Позивач в загалі не міг мати оригінали посадових інструкцій Відповідача, надані копії не можуть бути прийняті як належний та допустимий доказ.

Ухвалюючи оскаржуване рушення, суд першої інстанції виходив в першу чергу з того, що в матеріалах справи відсутні докази щодо факту надання відповідачу послуг на підставі Договору за замовленнями, заявками та актами від 01.04.2024 та від 12.04.2024 що, відповідно до положень Договору, є умовою оплати наданих послуг. Отже, у справі, що переглядається, дослідивши надані докази, суд першої інстанції встановив не факт порушення законодавства при здійсненні господарської діяльності контрагентами позивача, а відсутність факту надання послуг відповідачу. Суд апеляційної інстанції погоджується з цим доводом.

Також, позивач/скаржник, як на підставу апеляційного оскарження посилається, зокрема, на те, що судом першої інстанції під час судового засідання 13.11.2024 не оголошено перерву у зв`язку з поясненнями відповідача, для можливості викласти свої аргументи щодо доводів відповідача. Судова колегія відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.216 ГПК якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах, встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Закон не визначає конкретні підстави для оголошення перерви, отже, вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду.

Відповідно до ч.1 ст.161 ГПК при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини 2, 3 ст.161 ГПК).

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (частини 2, 3 ст.80 ГПК).

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.161 ГПК).

Відповідно до протоколу судового засідання в режимі відеоконференції №3629317 від 13.11.2024, суд продовжив судове засідання з розгляду справи № 912/2276/24. О 14:09 представником відповідача підтримано клопотання про долучення доказів від 30.10.2024. О 14:10 представник позивача зазначив, що заперечень щодо долучення до матеріалів справи клопотання про долучення доказів від 30.10.2024 немає. О 14:11 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача про долучення доказів від 30.10.2024 та долучив до матеріалів справи № 912/2276/24 подані документи. Окрім того, суд долучив до матеріалів справи додаткові пояснення від 29.10.2024. О 14:12 суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи додаткові пояснення позивача від 08.11.2024. О 14:13 представник позивача зазначив про відсутність заперечень щодо долучення до матеріалів справи № 912/2276/24 додаткових пояснень відповідача від 13.11.2024. О 14:13 суд протокольною ухвалою долучив до матеріалів справи № 912/2276/24 додаткові пояснення відповідача від 13.11.2024. О 14:18 суд протокольною ухвалою відмовив у задоволені усного клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки дане клопотання подано позивачем не в строк, встановлений ГПК України, позивачем не дотримано вимог щодо витребування доказів, передбачених ГПК України. О 15:10 після виходу з нарадчої кімнати Господарським судом проголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення.

13.11.2024 позивач не подавав до суду заяви/клопотання щодо відкладення розгляду справи або перерви у судовому засіданні у з`язку з поясненнями відповідача для можливості викласти свої аргументи щодо доводів відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.43 ГПК суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

При цьому зловживанням процесуальними правами відповідно до ч.2 ст.43 ГПК є, в тому числі, вчинення відповідних дій, спрямованих на безпідставне затягування судового розгляду справи.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за послуги, визначені Договором. У зв`язку з цим, відповідно до статей 73 та 74 ГПК позивач повинен був довести цю обставину.

Як вбачається з вищенаведеного, суд першої інстанції надав можливість позивачу у судовому засіданні подати відповідні заперечення щодо зазначеного відповідачем, однак представник позивача о 14:13 повідомив щодо відсутності зеперечень щодо долучення до матеріалів справи № 912/2276 додаткових пояснень відповідача від 13.11.2024.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.

Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 275, 276, 281-282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОРКАР КРОПИВНИЦЬКИЙ" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.11.2024 у справі №912/2276/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.11.2024 у справі №912/2276/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О.Дармін