УХВАЛА

м. Київ

14.03.2025Справа № 910/2977/25

Суддя Господарського суду міста Києва Гулевець О.В., розглянувши заяву стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТХАУС УКРАЇНА» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» заборгованості у розмірі 167 350,03 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТХАУС УКРАЇНА» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» заборгованості у розмірі 167 350,03 грн.

13.03.2025 через систему «Електронний суд» від боржника надійшли заперечення проти заяви про видачу судового наказу та клопотання про залишення заяви без розгляду.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Частиною 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Питання щодо спору можна встановити наявністю документів, що підтверджують суб`єктивне право у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Отже, норми Господарського процесуального кодексу України передбачають можливість задоволення заяви про видачу судового наказу лише за умови безспірності вимог, відповідно заявник/стягувач, крім іншого, має надати документи, що вказують на правильність та безспірність грошових вимог.

Зі змісту заяви про видачу наказу вбачається, що стягувач просить суд стягнути з боржника заборгованість за поставлений товар у розмірі 167 350,03 грн за договором поставки № БЛЦ24-16969 від 27.02.2024.

Однак, зі змісту заяви та умов договору, з урахуванням заперечень боржника, судом встановлено, що вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 167 350,03 грн за договором поставки № БЛЦ24-16969 від 27.02.2024 не є безспірною вимогою та потребує доказування у порядку позовного провадження.

Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України "Про третейські суди" завданням третейського суду є захист майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних чи юридичних осіб шляхом всебічного розгляду та вирішення спорів відповідно до закону.

Юридичні та/або фізичні особи, а також адміністратор за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав (ст.5 Закону України "Про третейські суди").

Згідно ст.12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Пунктом 6.2. договору поставки № БЛЦ24-16969 від 27.02.2024 передбачено, що сторони домовились про те, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникнуть у зв`язку з ним або витікають з нього, у тому числі (але не обмежуючись) пов`язані з виконанням, порушенням, припиненням, дійсністю або недійсністю цього договору та/або окремих його умов та/або даної третейської угоди передаються на розгляд третейського суду та підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» (Місцезнаходження: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8) у відповідності з його Регламентом, який є невід`ємною частиною третейського застереження. Підписанням даної третейської угоди (у вигляді третейського застереження в Договорі) Сторони підтверджують, що належним чином ознайомилися з Регламентом Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» та з Положенням про Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз».

Отже, між стягувачем та боржником укладено арбітражну угоду, яка є дійсною, не втратила чинність та щодо якої не встановлено неможливості її виконання.

Таким чином, за наявності укладеної між сторонами арбітражної угоди, яка є дійсною, не втратила чинність, щодо якої не встановлено неможливості її виконання, а також наявності спірної вимоги заявника, що потребує доказування у порядку позовного провадження, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу.

За змістом п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу; наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3 - 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку (ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 12, 148, 150, 152, 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКЕТХАУС УКРАЇНА» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕРНЕЛ-ТРЕЙД» заборгованості у розмірі 167 350,03 грн.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку і строк, встановлені ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали: 14.03.2025.

Суддя О.В. Гулевець