ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025м. ДніпроСправа № 904/4596/24
Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г., за участю секретаря судового засідання Губи К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради м. Дніпро

до:

1. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1 . фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 м. Дніпро

про:

- зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,9кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- скасування державної реєстрації права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41228492 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26269641), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101;

- скасування державної реєстрації права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41222199 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26264042), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

представники:

від позивача: не з`явився

від відповідача 1: ОСОБА_3 на підставі ордеру АЕ №1293131 від 30.10.2024

від відповідача 2: Матросова Є.О. на підставі ордеру АЕ №1293119 від 07.01.2025

прокурор: Скрипник К.Ю. посвідчення №079406 від 07.06.2024

СУТЬ СПОРУ: Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з позовом про:

- зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,9кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- скасування державної реєстрації права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41228492 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26269641), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101;

- скасування державної реєстрації права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41222199 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26264042), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор послався на безпідставну державну реєстрації права приватної власності на нежитлову будівлю, розміщену на земельній ділянці комунальної форми власності, що самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних та дозвільних документів; порушення права власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Прокурор вказав, що 18.04.2018 було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна павільйон літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 у справі №202/2857/17.

Прокурор зазначив, що на підставі договорів купівлі-продажу від 22.05.2018 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перейшло право власності на 1/3 та на 2/3частки павільйону відповідно.

Прокурор повідомив, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 у справі №202/2857/17 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на торгівельний павільйон літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор вказав, що:

- у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

- технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності торгівельного павільйону літ. Д, загальною площею 21,6кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не проводилась;

- за даними інформаційної бази містобудівного кадастру Головне архітектурно-планувальне управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради не видавало будівельний паспорт забудови або містобудівної умови та обмеження для проектування торгівельного павільйону літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 , паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались

- за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста розпорядженням міського голови від 17.10.2007 №1095-р будівлі підприємства торгівлі по проспекту Героїв присвоєна адреса АДРЕСА_2 , але адресація торгівельного павільйону літ. Д по АДРЕСА_2 не проводилась;

- заяви щодо оформлення договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від осіб на об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , до Комунального підприємства Дніпровські активи Дніпровської міської ради не надходили та договори не укладались;

- відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відсутні реєстраційні записи щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними або юридичними особами, та рішення щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Прокурор послався на акт обстеження від 09.09.2024, складений інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, та вказав, що торгівельний павільйон літ. Д розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 та використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Прокурор зазначив, що враховуючи скасування заочного рішення суду, яке стало підставою для державної реєстрації права власності, відсутні підстави для права переходу власності за правочинами щодо подальшого відчуження майна. Це свідчить про безпідставну державну реєстрацію за ОСОБА_4 , а у подальшому за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права приватної власності на об`єкт нерухомого майна торгівельний павільйон літ. Д, загальною площею 21,6кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній.

Прокурор вказав, що уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада як орган місцевого самоврядування, що виконує повноваження власника земельних ділянок комунальної власності на території міста Дніпро, а також суб`єкт, уповноважений на здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель на території міста Дніпро.

Прокурор стверджував, що в даному випадку порушення інтересів держави полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 24,9кв.м комунальної власності під незаконною забудовою площею 21,6кв.м внаслідок самочинного будівництва та експлуатації об`єкта, а також реєстрації права приватної власності на підставі документів, які не підтверджують законність набуття права власності на спірний об`єкт.

Прокурор пояснив, що органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито. Це свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.

Прокурор повідомив, що на виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» листом №53-6205ВИХ-24 від 11.10.2024 Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра повідомила Дніпровську міську раду про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави шляхом пред`явлення позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 суд прийняв позов до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 19.11.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 суд задовольнив заяву Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 18.10.2024 про забезпечення позову.

На адресу суду 12.11.2024 надійшли сформовані в системі «Електронний суд» клопотання, підписані представником ОСОБА_1 адвокатом Матросовою Є.О., про:

- залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування представник послався на перебування на розгляді Господарського суду Дніпропетровської області справ №904/4596/24, №904/4597/24, №904/4606/24 у спорах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

- про закриття провадження у справі, оскільки спір не підвідомчий господарському суду.

У клопотанні зазначено, що сторонами договорів купівлі-продажу від 22.05.2018 є фізичні особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та саме такий статус мають у правовідносинах щодо набутого права власності.

На адресу суду 13.11.2024 надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання, підписане представником ОСОБА_1 адвокатом Матросової Є.О., про перенесення судового розгляду на іншу дату, оскільки представник братиме участь в іншому судовому засіданні.

На адресу суду 19.11.2024 надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання прокурора від 18.11.2024 про долучення заперечень щодо залишення позову без розгляду.

Прокурор заперечив проти залишення позову без розгляду та вказав, що позовні вимоги у вказаних позовних заявах є різними і стосуються різних об`єктів нерухомого майна.

На адресу суду 19.11.2024 надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання прокурора від 18.11.2024 про долучення заперечень щодо закриття провадження у справі через непідвідомчість.

Прокурор не погодився з тим, що спір не підвідомчий господарському суду та зазначив, що після набуття у приватну власність торгівельний павільйон літ. Д, загальною площею 21,6кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , використовується відповідачами для здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2024 суд відклав підготовче засідання до 03.12.2024.

На адресу суду 25.11.2024 надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив, підписаний представником ОСОБА_1 адвокатом Матросовою Є.О.

У відзиві звернено увагу, що власниками майна є фізичні особи. Діяльність відповідачів не пов`язана з нерухомим майном. Так, основний вид діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 комп`ютерне програмування.

Також у відзиві зазначено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.02.2020 у справі №201/1527/20 суд відкрив провадження у справі за позовом Дніпровської міської ради до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2021 у справі №201/1527/20 суд залишив без розгляду позовні вимоги. Дніпровська міська рада не оскаржувала цю ухвалу суду. Ухвала суду набрала законної сили 09.06.2021.

У відзиві зазначено, що Дніпровська міська рада не зверталась до фізичних осіб-власників, ані із приписами, листами, повідомленнями. Тому права територіальної громади не порушені. Оформлення прав власності, будівництво будівлі, відбувалось згідно чинного на час будівництва норм законодавства на відведеній в оренду земельній ділянці. Також повідомлено, що з урахуванням воєнного стану, необхідний час для отримання необхідних документи. Тому відповідач пізніше долучить письмові докази, що обґрунтовують заперечення на позов.

У відзиві вказано про сплив трирічного строку позовної давності від дати останнього звернення Дніпровської міської ради до суду.

На адресу суду 28.11.2024 надійшла сформована в системі «Електронний суд» відповідь прокурора на відзив.

Прокурор зазначив, що після набуття у приватну власність нерухоме майно торгівельний павільйон літ. Д загальною площею 21,6кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , відповідачі використовують об`єкт для здійснення підприємницької діяльності.

Прокурор пояснив, що враховуючи суб`єктний склад спору, використання земельної ділянки та нерухомого майна у господарській діяльності, розгляд цієї справи повинен провадитися у господарському судочинстві. Тому відсутні підстави для закриття провадження у зв`язку з порушенням підсудності.

Прокурор вказав, що вказаний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час. За змістом положень частин 1, 2, 4 статті 376, статті 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, Дніпровська міська рада наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.

Прокурор зазначив, що первісна державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна торгівельний павільйон літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) та подальша його перереєстрація на підставі договорів купівлі-продажу за ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 , за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню.

На адресу суду 02.12.2024 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява прокурора про долучення до матеріалів справи протоколу огляду місця події з додатками.

Призначене на 03.12.2024 підготовче засідання не відбулось внаслідок оголошення на території Дніпропетровської області повітряної тривоги.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.12.2024 призначив підготовче засідання на 11.12.2024.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача 1 про залишення позову без розгляду, продовжив строк підготовчого провадження на 30днів та відклав підготовче засідання до 15.01.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 суд скасував заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 у справі №904/4596/24.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 суд задовольнив заяву про забезпечення позову керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 18.10.2024 та заборонив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна - торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101).

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.12.2024 суд залишив без розгляду заяву Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 23.12.2024 про забезпечення позову (вх. 59076/24 від 23.12.2024).

На адресу суду 14.01.2025 надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява, підписана представником Городецької Т.М. про закриття провадження у справі №904/4596/24 через непідвідомчість спору господарському суду, оскільки власниками майна є фізичні особи. Діяльність відповідачів не пов`язана з нерухомим майном. Основний вид діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 комп`ютерне програмування. До заяви були долучені копії - податкових декларацій єдиного податку за 2023рік та три квартали 2024року, довідки від 08.01.2025 складені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 15.01.2025, суд оголосив перерву у підготовчому засіданні до 22.01.2025.

На адресу суду 21.01.2025 надійшов сформований в системі «Електронний суд» відзив, підписаний представником ОСОБА_2 адвокатом Матросовою Є.О., про незгоду з позовними вимогами.

У відзиві також заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву, оскільки фізична особа-підприємець ОСОБА_2 дізналась про розгляд справи 07.01.2025 через системи «Судова влада України» та Єдиний реєстр судових рішень України. За допомогою електронного документообігу уклала договір на правничу допомогу із адвокатом Матросовою Євгенією Олександрівною.

У відзиві вказано про те, що фізична особа підприємець ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність у галузі комп`ютерних технологій і програмування, не використовує у своїй діяльності спірний об`єкт. Оформлення прав власності, будівництво будівлі, відбувалось згідно чинного на час будівництва норм законодавства на відведеній в оренду земельній ділянці. Також повідомлено, що з урахуванням воєнного стану, необхідний час для отримання необхідних документи. Тому відповідач пізніше долучить письмові докази, що обґрунтовують заперечення на позов.

У відзиві вказано про сплив трирічного строку позовної давності від дати останнього звернення Дніпровської міської ради до суду.

У підготовчому засіданні від 22.01.2025 представник відповідачів пояснив, що у відзивах викладена правова позиція фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.01.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 22.01.2025, суд оголосив перерву у підготовчому засіданні в розумні строки до 29.01.2025.

На адресу суду 23.01.2025 надійшло сформоване в системі «Електронний суд» клопотання відповідача 2 про долучення доказів направлення (надання) відзиву сторонам у справі №904/4596/24.

На адресу суду 29.01.2025 надійшла сформована в системі «Електронний суд» відповідь прокурора на відзив відповідача 2.

Прокурор просив суд не враховувати при розгляді справи №904/4596/24 відзив відповідача 2, у зв`язку з пропуском строку на його подання. Строк на подачу відзиву на позовну заяву не підлягає поновленню, оскільки прокурором і судом дотриманий порядок направлення кореспонденції відповідачу 2.

Прокурор стверджував, що після набуття у приватну власність відповідачами нерухоме майно торгівельний павільйон літ. Д, загальною площею 21,6кв.м за адресою: АДРЕСА_2 , з 2018 року використовується фактично для здійснення підприємницької діяльності, доказів зворотного відповідачами не надано. Враховуючи суб`єктний склад спору, використання земельної ділянки та нерухомого майна у господарській діяльності відповідачів, прокурор вважає, що розгляд даної справи повинен провадитися у господарському судочинстві.

Прокурор зазначив, що вказаний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час. Дніпровська міська рада наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.

Також прокурор пояснив, що власник земельної ділянки має право вимагати від відповідачів усунення перешкод у користуванні своєю земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованого майна. Відповідачі набули права та обов`язки щодо придбаного майна, які мав первісний його власник ОСОБА_4 . Тому фізичні особи-підприємці є належними відповідачем за заявленими у цій справі вимогами.

У підготовчому судовому засіданні 29.01.2025 представник позивача надав усні пояснення про допущення порушення відповідачем 2 та про відсутність підстав для поновлення строку на подання відзиву.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.01.2025 задовольнив клопотання відповідача 2 та поновив строк для подання відзиву, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 11.02.2025.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.02.2025, занесеною до протоколу судового засідання від 11.02.2025, суд оголосив перерву у судовому засіданні до 04.03.2025.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін під час розгляду справи, суд установив таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Такі випадки встановлено частиною 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Вказаною нормою передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З зазначеної норми вбачається, що підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді складаються з чотирьох елементів:

1) наявність інтересів держави у спірних відносинах;

2) порушення/загроза порушення зазначених інтересів;

3) наявність/відсутність компетентного суб`єкта владних повноважень, який має захищати зазначені інтереси держави;

4) нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави компетентним суб`єктом владних повноважень (у разі його наявності).

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Пунктами 4, 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 визначено, що інтереси держави є оціночним поняттям, а отже прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах і може здійснювати представництво в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17).

Поняття орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади, і який має передбачені законодавчим актом, тобто законом, повноваження на подання відповідного позову до суду.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України, статті 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Статтею 324 Цивільного кодексу України передбачено, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України (стаття 140 Конституції України).

Згідно із частиною 1 статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 142 Конституції України, статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів.

Положення статті 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлюють, що територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно.

До повноважень міських рад у галузі земельних відносин згідно зі статями 12, 83, 122 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні належить розпорядження землями комунальної власності в межах, визначених Земельним кодексом України.

Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Дніпровська міська рада.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Отже, правовідносини, пов`язані з користуванням землями із державної чи комунальної власності, становлять суспільний, публічний інтерес.

З огляду на зазначене, прокурор може заявити в інтересах держави позов, який стосується інтересів частини українського народу - членів територіальної громади, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює саме орган місцевого самоврядування.

Щодо бездіяльності Дніпровської міської ради суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні №4-рп/2008 від 01.04.2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia (суд знає закони) під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (пункт 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (провадження №14-104цс19).

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання надання в користування земельних ділянок комунальної власності та дотримання конституційного принципу рівності усіх перед законом, у зв`язку з чим прокурор звертається до суду з позовом щодо захисту інтересів держави.

У постанові від 22.08.2018 у справі №807/62/16 Верховний Суд послався на частину 2 статті 19 Конституції України та констатував, що реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави. Зазначене є способом здійснення владних повноважень, а не способом захисту суб`єктивних прав органу, що уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У постанові від 10.08.2021 у справі №923/833/20 Верховний Суд вказав, що суд, встановлюючи підстави представництва прокурора, повинен здійснити оцінку не тільки щодо виконання ним обов`язку попереднього (до звернення до суду) повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень, яке є останнім перед безпосереднім поданням позову до суду, а й наявні у справі інші докази щодо обставин, які йому передували, зокрема, попереднього листування між прокурором та зазначеним органом, яке за своїм змістом може мати різний характер.

Інтереси держави повинні захищати насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, у тому числі, шляхом подання відповідних позовних заяв, а не прокурор. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Проте для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, постановах Верховного Суду від 10.08.2021 у справі №923/833/20, від 20.07.2021 у справі №908/2153/20.

Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра направляла на адресу Дніпровської міської ради листи від 03.09.2024 №53-5324вих-24, від 17.09.2024 №53-5568вих-24, в яких, зокрема, повідомляла про встановлені факти порушення законодавства при реєстрації права власності та самовільному зайнятті земельної ділянки на АДРЕСА_2 шляхом проведення державної реєстрації речових прав, а також безпідставне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101), що є самочинним будівництвом на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому скасоване; просила надати документи щодо передачі у власність або в оренду вказаної земельної ділянки під будівництво нежитлової будівлі (торгівельного павільйону), а також документи, які слугували підставою для прийняття такого рішення; просила повідомити про ефективний спосіб відновлення порушених інтересів територіальної громади міста Дніпра, у зв`язку із самовільним зайняттям земельної ділянки комунальної власності; просила повідомити про вжиття Дніпровською міською радою заходів щодо визнання за територіальною громадою права власності або знесення об`єкту самочинного будівництва.

У листах-відповідях від 03.10.2024 №7/11-2270, від 16.10.2024 №7/11-2350 Дніпровська міська рада зазначила про те, що станом на 19.09.2024 рішень міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 у Електронній базі обліку прийнятих рішень Дніпровської міської ради та її виконавчого комітету не виявлено; у 2020 році Дніпровська міська рада зверталась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловська Ганна Олегівна, департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсним договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2021 у справі №201/1527/20 позов залишений без розгляду.

Листом від 11.10.2024 №53-6205вих-24 Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра повідомила Дніпровську міську раду в порядку статті 23 Закону України Про прокуратуру про намір подати відповідний позов.

Дніпровською міською радою та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, у тому числі, шляхом звернення до суду.

При зверненні з позовом прокурор дотримався вимог статті 53 Господарського процесуального кодексу України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», визначив уповноважений орган влади та належним чином обґрунтував необхідність захисту інтересів держави у спірних правовідносинах внаслідок, у тому числі, бездіяльності позивача.

Оскільки інтереси держави до цього часу залишаються незахищеними, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 18.04.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. зареєстровано право власності ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - павільйон літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1, загальною площею 21,6кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Державна реєстрація права власності проведена на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 у справі №202/2857/17.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 у справі №202/2857/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , за участю третьої особи- Дніпровської міської ради про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності, стягнення штрафних санкцій, суд частково задовольнив позовні вимоги та визнав право власності за ОСОБА_4 на торгівельні павільйони, у тому числі, на торгівельний павільйон літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 за результатами розгляду апеляційної скарги прокуратури Дніпропетровської області суд скасував рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017 у справі №202/2857/17 в частині визнання права власності за ОСОБА_4 на торгівельні павільйони та прийняв нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

У технічному паспорті (інвентаризаційна справа №02531/Д-17), виготовленим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 станом на 23.01.2017 на замовлення ОСОБА_4 , наведена характеристика об`єкту торгівельного павільйону літ. Д: рік побудови 2017рік; фундамент бетон, цегла; стіни цегла, метал; покрівля-метал; підлога-бетон; площа основи (забудова) 24,9кв.м; загальна площа 21,6кв.м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.05.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 2/3 частки об`єкта нерухомого майна - павільйон літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1, загальною площею 21,6кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Державна реєстрація права власності проведена на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2018.

ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був підписаний договір купівлі-продажу від 22.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрований в реєстрі №221.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2 договору купівлі-продажу від 22.05.2018 продавець передає у власність (продає), а покупець приймає(купує) 2/3частини торгівельного павільйону, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та зобов`язується сплатити за них встановлену у договорі грошову суму продавцю.

Продаж майна, зазначеного у розділі 1 цього договору, здійснений за домовленістю сторін за суму 33901грн, яку продавець повністю одержав від покупця до підписання цього договору.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 22.05.2018 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. зареєстровано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/3 частки об`єкта нерухомого майна - павільйон літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1, загальною площею 21,6кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Державна реєстрація права власності проведена на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2018.

ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був підписаний договір купівлі-продажу від 22.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстрований в реєстрі №236.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.2 договору купівлі-продажу від 22.05.2018 продавець передає у власність (продає), а покупець приймає(купує) 1/3частину торгівельного павільйону, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , та зобов`язується сплатити за них встановлену у договорі грошову суму продавцю.

Продаж майна, зазначеного у розділі 1 цього договору, здійснений за домовленістю сторін за суму 16950грн, яку продавець повністю одержав від покупця до підписання цього договору.

Відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

У листі Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 10.09.2024 №10779 зазначено, що підприємством не проводилась технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності торгівельного павільйону літ. Д, загальною площею 21,6кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 .

У листі Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09.09.2024 №12/19-397 з посиланням на інформаційну базу містобудівного кадастру вказано, що управлінням не надавались будівельний паспорт забудови або містобудівні умови та обмеження для проектування торгівельного павільйону літ. Д за адресою: АДРЕСА_2 ; не оформлювались паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою.

Згідно з відомостями містобудівного кадастру та Адресного плану міста розпорядженням міського голови від 17.10.2007 №1095-р будівлі підприємства торгівлі по проспекту Героїв присвоєна адреса -проспект Героїв, буд. 30Д. Але адресація торгівельного павільйону АДРЕСА_2 , не проводилась.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпровські активи» Дніпровської міської ради від 05.09.2024 №471д-05 до підприємства не надходили заяви про оформлення договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від осіб на об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , договори не укладались.

У листі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради від 09.09.2024 №10/1-133 зазначено про відсутність відомостей щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .

У листі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 11.10.2024 №10-4-0.223-5633/2-24 вказано про відсутність технічної можливості здійснити пошук у Державному земельному кадастрі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок відсутності кадастрового номеру земельної ділянки.

Відповідно до листа Дніпровської міської ради від 03.10.2024 №7/11-2270 відсутні рішення міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , адресація торгівельного павільйону літ. Д за вказаною адресою не проводилась. Реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними особами за вказаною адресою не виявлено.

Завідувачем сектору державного контролю за використанням та охороною земель Відділу державного контролю за використанням та охороною земель Інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 09.09.2024 проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (торгівельний павільйон літ. Д) та складений акт обстеження земельної ділянки від 09.09.2024 №09/09/24-К (далі акт від 09.09.2024).

За результатами обстеження земельної ділянки встановлено використання торгівельного павільйону літ. Д для здійснення підприємницької діяльності; відсутність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди земельної ділянки.

На думку прокурора, вказані обставини свідчать про - безпідставну державну реєстрацію за ОСОБА_4 , а у подальшому за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон літ. Д, загальною площею 21,6кв.м за адресою: АДРЕСА_2 ; самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній; порушення права власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Викладене стало підставою для звернення прокуратури з відповідним позовом до суду.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Стаття 376 Цивільного кодексу України також визначає, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно зі статтею 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 80 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 83 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, незалежно від місця їх розташування.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до статей 123, 124 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, а також передача таких земельних ділянок в оренду здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Отже єдиною підставою для громадян та юридичних осіб набуття права власності або права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

В статті 120 Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 вказано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Наведені норми чинного законодавства встановлювали заборону користування земельною ділянкою до отримання правовстановлюючих документів на неї, визнавали самочинним будівництвом будівництво без дозвільних документів на самовільно зайнятій земельній ділянці та передбачали перехід прав на земельну ділянку до нового власника в тому ж обсязі, що мав попередній власник об`єкта нерухомості.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за нею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, хоча безпосередньо і не закріплений у такому вигляді в законі, знаходить вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства (див. постанови від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 (пункт 8.5), від 03.04.2019 у справі №921/158/18 (пункт 51), від 22.06.2021 у справі №200/606/18 (пункти 37-38), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)). Згідно з вказаним принципом особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №263/6022/16-ц (пункт 42), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 54)).

Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності на об`єкт нерухомого майна набуває той, хто має речове право на земельну ділянку (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (пункти 92-94)).

Дніпровська міська рада не приймала рішень про передачу відповідачам або іншим особам спірної земельної ділянки у власність чи користування. В матеріалах справи відсутні докази наявності у відповідачів або інших осіб права власності або права користування щодо спірної земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_2 .

Таким чином нежитлова будівля (торговий павільйон) літ.Д загальною площею 21,6кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_2 , є самочинним будівництвом.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 Цивільного кодексу України засвідчує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанови від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 (пункти 6.31 - 6.33) та від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц) (пункти 53 - 56)).

Таким чином державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю (торговий павільйон) літ.Д загальною площею 21,6кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , не означає виникнення у відповідачів або інших осіб права власності на цей об`єкт і припинення правового режиму відповідного майна як самочинного будівництва.

Оскільки спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, щодо цього об`єкту не виникли права і обов`язки власника.

За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 391 Цивільного кодексу України, викладених у попередніх постановах та уточнених у постанові від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц зайняття земельної ділянки особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 Цивільного кодексу України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Зайняття земельних ділянок, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок.

Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц.

Статтею 152 Земельного кодексу України унормовано, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків.

Отже особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, то відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Стаття 212 Земельного кодексу України визначає, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Оскільки нежитлова будівля (торговий павільйон) літ.Д загальною площею 21,6кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_2 , збудована за відсутності дозвільних документів, земельна ділянка для її будівництва не виділялась та не може бути виділена на теперішній час, з огляду на положення статей 376, 391 Цивільного кодексу України, статті 152 Земельного кодексу України, способом захисту є знесення самочинно збудованого майна.

Наявність зареєстрованого права власності, перешкоджає належному володінню, розпорядженню та користуванню майном комунальної власності, його передачі відповідальній особі з метою задоволення потреб та інтересів територіальної громади міста, у тому числі шляхом забезпечення надходження коштів до місцевого бюджету від використання майна, земельної ділянки.

Оскільки рішення про надання спірної земельної ділянки для розміщення нежитлової будівлі (торговий павільйон) літ. Д загальною площею 21,6кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , місцевим органом самоврядування не приймалось, будь-яких дозвільних документів на будівництво за цією адресою компетентні органи не видавали, в експлуатацію спірні об`єкти нерухомості не приймався, вимоги прокурора про знесення самочинно збудованого нерухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо заяв відповідачів про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду у своїх правових висновках послідовно дотримується позиції, що у випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (пункт 230 постанови Великої Палати від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).

Власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.02.2020 у справі №458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі №680/214/16-ц.

Негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Такий підхід у судовій практиці є усталеним (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц (пункти 52, 96),від 20.06.2023 у справі №554/10517/16-ц (пункт 7.34)) (пункти 241- 243 постанови Великої Палати від 12.09.2023 у справі №910/8413/21).

Тому в даному випадку строк позовної давності не пропущений.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша - виражається в першому реченні першого абзацу цієї статті та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном; друга - міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями; третя - міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "Еаst/West Аllisance Limited" проти України" ("Еаst/West Аllisance Limited" v. Ukreinе, заява №19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

ЄСПЛ у рішенні "Брайловська проти України" (Braylovska v. Ukraine) встановив, що відбулося "позбавлення майна" у розумінні другого речення статті 1 Першого протоколу до Конвенції та зазначив, що, Суд має встановити, чи було оскаржуване позбавлення майна виправданим відповідно до цього положення. Суд наголосив, що для відповідності статті 1 Першого протоколу до Конвенції позбавлення майна має відповідати трьом умовам: воно має здійснюватися "на умовах, передбачених законом", що виключає будь-які свавільні дії національних органів влади, здійснюватись "в інтересах суспільства" та забезпечувати справедливий баланс між правами власника та інтересами суспільства (рішення ЄСПЛ у справі "Вістінш і Перепьолкінс проти Латвії" (Vistins and Perepjolkins v. Latvia)). Перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції ("на умовах, передбачених законом") полягає у тому, що будь-яке втручання органів влади у мирне володіння майном має бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy)). Перш за все, це означає відповідність вимогам національного законодавства (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece)). Вона також посилається на якість відповідного закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy)).

У постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі №203/5591/16 вказано, що право органу місцевого самоврядування, який діє в інтересах територіальної громади звільнити земельну ділянку від самочинно збудованих будівель з огляду на доведену незаконність і безпідставність набуття відповідачем права власності на ці будівлі становить пропорційне втручання у право власності відповідача з дотриманням рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства) та інтересами особи, яка зазнала такого втручання.

За таких обставин, відсутнє порушення справедливого балансу інтересів позивача як власника земельної ділянки та відповідачів; не відбувається втручання в мирне володіння майном.

Відповідно до частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІУ (з наступними змінами та доповненнями).

Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Разом з тим, сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права власності, а є офіційним засвідченням державою набуття особою права власності (пункт 123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20)).

Таким чином державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

Положеннями статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Отже, законодавець, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, визначив, що до інших правових наслідків, крім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, проте не є самостійною підставою виникнення права власності.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 Цивільного кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, аніж ті, що встановлені цією статтею.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, в силу наведених положень законодавства та положень частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного. Подібний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.

Відповідно до ч.3 статті 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

Необхідно зазначити, що навіть у випадку якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову. Вказана позиція також викладена в постановах Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 22.08.2018 №925/1265/16, від 04.08.2018 у справі №915/127/18, від 05.06.2024 у справі №904/4339/21, від 11.06.2024 у справі №904/4338/21.

Враховуючи те, що державна реєстрація прав спільної часткової власності на торговий павільйон літ. Д загальною площею 21,6кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , як на нерухоме майно відбулася за відсутності належних правових підстав (відсутність правовстановлювальних документів на земельну ділянку, самовільне будівництво), тобто здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, така державна реєстрація підлягає скасуванню із закриттям відповідного розділу Державного реєстру.

Під час розгляду справи відповідачі стверджували про непідвідомчість спору господарському суду та просили закрити провадження у справі, оскільки власниками майна є фізичні особи і діяльність відповідачів не пов`язана з використанням спірного нерухомого майна.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною 1 статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб`єктом господарювання, у разі здійснення ним підприємницької діяльності, за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до частини 1 статті 320 Цивільного кодексу України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом.

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані як фізичні особи-підприємці. Серед видів економічної діяльності обох фізичних осіб підприємців зазначено - 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Згідно з матеріалами справи торгівельний павільйон літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, розташований за адресою: м. Дніпро, використовується для здійснення підприємницької діяльності.

Складена фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 довідка від 08.01.2025 про невикористання у підприємницькій діяльності торгівельного павільйону літ. Д не є належним доказом обставин непідвідомчості спору господарському суду. Податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2023рік та три квартали 2024року також не спростовують обставини підвідомчості спору господарському суду.

Відповідачі не надали до суду докази того, що торгівельний павільйон літ. Д був наданий ними в оренду як фізичними особами. Також відповідачі не надали докази використання цього торгівельного павільйону для побутових потреб.

Таким чином за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору, законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським. Тому суд відмовляє у задоволенні клопотань відповідачів про закриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, суд задовольняє в повному обсязі позовні вимоги Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про: зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,9кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасування державної реєстрації права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41228492 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26269641), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101; скасування державної реєстрації права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41222199 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26264042), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Відповідно до ч. 7 статті 145 Господарського процесуального кодексу України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Таким чином застосовані ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2024 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову - 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прокурор заявив три немайнові вимоги та подавав заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

При зверненні до господарського суду був сплачений судовий збір в розмірі 12112грн за подання позовної заяви та в розмірі 1211грн20коп за подання заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

При розгляді питання щодо наявності підстав для застосування коефіцієнту 0,8 суд враховує правову позицією, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22.

Позов та заява про забезпечення позову були сформовані в системі «Електронний суд», тому наявні підстави для застосування положень частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 (зі змінами та доповненнями) при розрахунку сум судового збору.

Таким чином належний розмір судового збору дорівнює - за подання позовної заяви 7267грн20коп ((3 х 3028грн) х 0,8), за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову 1211грн20коп ((3028грн/2) х 0,8). Розмір надлишково сплаченого судового збору за подання позовної заяви становить 4844грн80коп (12112грн 7267грн20коп).

Відповідно до пункту частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Клопотання про повернення надлишково сплаченого судового збору на адресу суду не надходило.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати прокурора зі сплати судового збору за подання позовної заяви та витрати зі сплати судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову покладаються порівну на відповідачів.

Керуючись нормами Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, статтями 3, 4, 13, 20, 41, 42, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про: зобов`язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,9кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасування державної реєстрації права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41228492 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26269641), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101; скасування державної реєстрації права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41222199 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26264042), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Зобов`язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) та фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) усунути перешкоди Дніпровській міській раді (Ідентифікаційний код: 26510514; місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр-т. Дмитра Яворницького, 75) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 24,9кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41228492 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26269641), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. Д, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 21,6кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ), проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41222199 від 22.05.2018 (номер відомостей про речове право 26264042), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (Ідентифікаційний код: 02909938; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3633грн60коп за подання позову, витрати зі сплати судового збору в розмірі 605грн60коп за подання заяви про вжиття заходів із забезпечення позову

Стягнути з фізичної особи-підприємцем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (Ідентифікаційний код: 02909938; місцезнаходження: 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38) витрати зі сплати судового збору в розмірі 3633грн60коп за подання позову, витрати зі сплати судового збору в розмірі 605грн60коп за подання заяви про вжиття заходів із забезпечення позову.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 04.03.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено скорочене рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 14.03.2025

Суддя Р.Г. Новікова