ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 Справа № 914/501/25

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР», м. Київ,

до відповідача: Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб», м. Львів,

про: стягнення заборгованості у розмірі 492 952,99 грн

Суддя Н.Є. Березяк

Секретар судового засідання Р.Р. Волошин

За участю представників сторін:

від позивача: Смагіна Г.Ю.- представник;

від відповідача: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» до Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» про стягнення заборгованості у розмірі 492 952,99 грн.

Ухвалою суду від 26.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.2025.

В судове засідання 20.03.2025 представник позивача з`явився, надав пояснення по суті спору. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору поставки № М-1348 від 20.10.2021 внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 492 952,99 грн.

Представник відповідача в судове засідання 20.03.2025 не з`явився, через канцелярію суду 28.02.2025 подав заяву (вх.№5307/25) про визнання позову, в якій визнав позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» в справі №914/501/25 у повному обсязі.

Частиною 3 та 4 статті 185 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 4 статті 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, подана відповідачем заява про визнання позову не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, а тому суд приймає її.

В судовому засіданні 20.03.2025 була проголошена вступна та резолютивна частина рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛР» (Постачальник) та Приватним підприємством «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» (Покупець) був укладений Договір поставки №М-1348 за умовами якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити реагенти (Товар) в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в Додатках до цього Договору.

Фактична кількість, асортимент та комплектність Товару, що підлягає поставці Покупцю, погоджується Сторонами шляхом оформлення Додатків до Договору, на підставі погоджених сторонами заявок на поставку окремих партій Товарів (пункт 2.1. Договору).

Поставка продукції здійснюється окремими партіями, відповідно до поданих Покупцем та погоджених Постачальником заявок на поставку Товару (пункт 3.1. Договору).

На виконання умов вказаного договору ТзОВ «ХЛР» поставило Відповідачу Товар на суму 492 952,99 грн згідно Видаткової накладної №ЛР025575 від 22 жовтня 2024 року.

Умовами п.5.1. Договору передбачено обов`язок покупця здійснити оплату за товар у строк, що не перевищує 30 (тридцять) календарних днів з дати поставки.

Таким чином, кінцевою датою для здійснення розрахунків за вказаною господарською операцією слід вважати 21.11.2024 року.

Однак, Відповідач взяті на себе договірні зобов`язання із своєчасної оплати поставленого товару не виконав, заборгованість не погасив. Сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за Видатковою накладною №ЛР025575 від 22 жовтня 2024 року складає 492 952,99 грн.

Враховуючи відсутність оплати заборгованості за Договором поставки позивач звернувся до суду з матеріально-правовою вимогою про стягнення з відповідача на його користь заборгованості у розмірі 492 952,99 грн.

Під час розгляду справи відповідач визнав заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЛР» в повному обсязі.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Укладений між сторонами Договір №М-1348 від 20.10.2021 за своєю правовою природою є договором поставки.

До правовідносин, що виникли між сторонами на підставі цього договору, слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини з поставки.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених вказаним Кодексом.

За правилами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов Договору поставив відповідачу Товар на загальну суму 492 952,99 грн, що підстверджується Видатковою накладною №ЛР025575 від 22 жовтня 2024 року, яка підписана та скріплена печатками ТзОВ «ХЛР» та ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб».

Докази оплати вказаної ззаборгованості у матеріалах справи відсутні. Вказана заборгованість визнана відповідачем у поданій ним заяві про визнання позову (вх.№5307/25).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно частини 4 статті 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як вже зазналось вище, відповідачем заявлено про визнання позову, про що подано суду заяву від 28.02.2025. Враховуючи, що заява про визнання позову підписана Дирекцією ПП «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» Денисом Мельником, ОСОБА_1 та Станіславом Луговським та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є всі підстави для прийняття визнання позову відповідачем.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення 492 952,99 грн заборгованості за поставлений Товар є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача: ТзОВ «ХЛР» представляв адвокат Смагіна Анна Юріївна.

Позивачем у позовній заяві було заявлено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 8000,00 грн, які він поніс станом на день подання позовної заяви.

Як зазначено в ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об`єднань здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До правової (правничої) допомоги належать надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат відповідачем на професійну правову допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн представником позивача надано Договір про надання правничої допомоги (адвокатських послуг) від 01.01.2025; Додаткову угоду №1 до Договору від 01.01.2025; Довіреність від 24.02.2025.

Пунктом 3 Додаткової угоди №1 до Договору від 01.01.2025 сторони погодили орієнтовну Вартість послуг Адвоката з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн та наведено перелік послуг:

1. Аналіз обставин справи, збір доказів по справі, надсилання адвокатських запитів, вироблення правової позиції, роз`яснення Клієнту прав і обов`язків 2000,00 грн (2 год).

2. Підготовка, оформлення позовної заяви/відзиву на позовну заяву/ зустрічної позовної заяви/відповіді на відзив/ письмових заперечень/мирової угоди /апеляційної скарги/відзиву на апеляційну скаргу/відзиву на апеляційну скаргу/касаційної скарги/відзиву на касаційну скаргу/ додаткових письмових пояснень, розрахунку/контррозрахунку ціни позову, судового збору, їх подача до суду з урахуванням складності справи 4000,00 грн (2 год).

3. Підготовка, оформлення та подача заяв та клопотань з процесуальних питань -1000,00 грн (2 год).

4. Участь адвоката у судових засіданнях 2000,00 грн за годину роботи.

5. Компенсація витрат адвоката на відрядження в інтересах клієнта відповідно до вартості проїзних документів

6. Компенсація витрат адвоката на сканування, друк, копіювання документів, ведення адвокатського досьє, поштові витрат, 1000,00 грн (1 год).

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 року № 910/13071/19 вказано, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pactasuntservanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, щодо стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 8000,00 грн.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, 50 % судового збору покладається на відповідача в розмірі 2957,72 грн.

Для повернення з державного бюджету решти 50% судового збору позивачу слід звернутися до суду із відповідною заявою про повернення судового збору.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 185, 191, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Перша соціальна медична лабораторія «Ескулаб» (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 313; код ЄДРПОУ; 36544827) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР» (01021, місто Київ, вул. Печерський узвіз, 13, офіс 132; код ЄДРПОУ; 42820893) 492 952,99 грн заборгованості за Договором поставки, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн та відшкодування оплати судового збору в розмірі 2957,72 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV Господарським процесуальним кодексом України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.03.2025.

Суддя Березяк Н.Є.