СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Харків Справа №922/4059/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Макаренко О.А.,

від відповідача - Некрасов О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» (вх.№73Х від 09.01.2025) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24 (м. Харків, суддя Лавренюк Т.А., повний текст ухвали складено 01.01.2025),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс», м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс», м. Харків,

про стягнення 1 759 962,19 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача суму неповерненої передплати в розмірі 1 253 940,00 грн, збитки від інфляції у розмірі 52 102,76 грн, 3% річних в розмірі 20 350,83 грн, пеню в розмірі 182 780,60 грн, штраф у розмірі 250 788,00 грн. Судові витрати зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 30 000,00 грн позивач просить суд покласти на відповідача. Докази понесення витрат професійну правничу допомогу будуть надані позивачем під час розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору перевезення вантажу та додаткової угоди до нього від 01.03.2024 в частині зобов`язання відповідача повернути суму попередньої оплати, здійсненої позивачем за договором №231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023, з посиланням на норми Цивільного кодексу України.

22.11.2024 на адресу Господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» () у межах суми 1 781 081,73грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову;

- заборони відчуження належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» () на праві власності рухомого та нерухомого майна, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2024, залишеною постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 без змін, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» в межах суми позову у розмірі 1 781 081,73 грн, що знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову. В задоволенні заяви в частині заборони відчуження належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» на праві власності рухомого та нерухомого майна відмовлено.

24.12.2024 на адресу Господарського суду Харківської області через систему «Електронний суд» від відповідача надійшла заява, в якій останній просив суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Господарського суду Харківської області від 25.11.2024 у справі №922/4059/24.

В обґрунтування поданої заяви відповідач зазначав, що необхідність вжиття заходу забезпечення позову відпала, оскільки, на його думку, існують підстави для скасування забезпечення позову, які є істотними та які не були доведені до відома cуду при застосуванні заходів забезпечення позову.

Так, заявник посилався на те, що власник ТОВ «Спец-Авто-Сервіс» ОСОБА_1 не надавав жодних погоджень на укладення вказаного Договору, будь-яких додаткових угод до нього та в подальшому не схвалював такого правочину. При передачі підприємства від ОСОБА_2 новому власнику ОСОБА_1 останній не отримав жодних документів щодо наявності заборгованості, а також взагалі щодо існування Договору та додаткової угоди до нього. Про існування спірного договору та додаткової угоди новий власник дізнався лише після отримання позовної заяви та долучених до неї документів.

Відповідач зазначає, що наказом керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» призначено службову перевірку за фактами укладення попереднім директором ОСОБА_2 ряду угод, які вчинені на шкоду підприємству. При цьому з`ясовано, що додаткова угода від 01.03.2024 до договору №231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023 взагалі відсутня серед документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс».

Про відсутність будь-якої інформації щодо договору та/чи додаткової угоди до нього свідчить і той факт, що за наслідками отримання передоплати начебто за даним договором Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» як постачальником послуг не було складено та подано на реєстрацію відповідних податкових накладних.

Як зазначає відповідач, загальними зборами Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.12.2024, яким відмовлено у схваленні правочинів, укладених між позивачем та відповідачем, а саме: договору №231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023 та додаткової угоди від 01.03.2024.

Крім того, на думку заявника, недоцільність заходів забезпечення позову обґрунтовується наявністю на рахунках відповідача достатньої суми коштів, що свідчить про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову; наявністю у власності відповідача майна, вартість якого достатня для задоволення вимог позивача в разі задоволення позову, це майно використовується відповідачем у його господарській діяльності, що унеможливлює його відчуження; накладення арешту на кошти та/або майно відповідача унеможливлює його участь у тендерах і належне виконання зобов`язань за укладеними угодами; дохід відповідача за 2023 рік складає 34,5 млн.грн, активи 14,1 млн.грн; відповідач не здійснював і не здійснює жодних дій щодо відчуження власного майна, виводу коштів, обтяження майна тощо.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 в задоволенні заяви відповідача про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Вказана ухвала мотивована тим, що розгляд заяви про скасування вжитих заходів забезпечення позову не є переглядом або переоцінкою судом доказів та доводів, що досліджувалися при розгляді заяви про забезпечення позову, що може здійснюватися лише в порядку апеляційного або касаційного оскарження ухвали про забезпечення позову. Суд наголосив, що обґрунтованість клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке заявлене в процесі розгляду справи, досліджується судом лише з огляду на наявність нових обставин або з огляду на зміну підстав, які були покладені в основу прийнятого раніше рішення про забезпечення позову. Тобто, до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані тим самим судом, який їх вжив, лише в тому випадку, якщо після їх вжиття виникли нові обставини або після їх вжиття змінилися підстави, які були покладені в основу забезпечення позову. Суд звернув увагу на те, що незгода відповідача з обґрунтуванням та доводами позовної заяви не є обставиною, з якою господарський процесуальний закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову. Адже, дані питання не входять до кола обставин, які підлягають з`ясуванню на стадії забезпечення позову, а підлягають перевірці судом при вирішенні справи по суті. Натомість, на думку суду, наведені відповідачем обґрунтування щодо скасування заходів забезпечення позову фактично зводяться до невизнання позовних вимог, оцінка яких належить до компетенції суду під час розгляду спору у даній справі. Оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які в розумінні ст.145 Господарського процесуального кодексу України можуть бути підставами для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2024, не підлягає задоволенню.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилося та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 та задовольнити заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» зазначає наступне:

- в обґрунтування заяви про скасування заходів забезпечення позову, Відповідач посилався на обставини, що не були відомі суду при постановленні ухвали про забезпечення позову, оскільки Відповідач не мав можливості заявити про них та подати відповідні докази;

- в період перебування ОСОБА_2 у складі учасників підприємства та за перебування його на посаді директора нібито було укладено Договір і додаткову угоду про його розірвання. При цьому при передачі підприємства від ОСОБА_2 новому власнику ОСОБА_1 останній не отримав жодних документів щодо наявності заборгованості, а також взагалі щодо існування Договору та додаткової угоди до нього;

- власник ТОВ «СПЕЦ-АВТО-СЕРВІС» ОСОБА_1 не надавав жодних погоджень на укладення вказаного Договору, будь-яких додаткових угод до нього та в подальшому не схвалював такого правочину;

- загальними зборами ТОВ «СПЕЦ-АВТО-СЕРВІС» прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.12.2024, яким відмовлено у схваленні правочинів, укладених між ТОВ «СПЕЦ-АВТО-СЕРВІС» та ТОВ «СПЕЦТОПСЕРВІС», а саме: Договору №231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 23.12.2023 та додаткової угоди від 01.03.2024;

- недоцільність заходів забезпечення, вжитих судом, обґрунтовується тим, що на рахунках Відповідача наявна достатня сума коштів, що свідчить про можливість реального та фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову; у власності Відповідача наявне майно, вартість якого достатня для задоволення вимог Позивача в разі задоволення позову; Відповідач є учасником тендерних закупівель, що підтверджується інформацією з відкритих джерел; дохід Відповідача за 2023 рік складає 34,5 млн. грн., активи 14,1 млн. грн, що підтверджується фінансовою звітністю і свідчить про належні фінансові спроможності Відповідача щодо виконання рішення суду у випадку задоволення позову; Відповідач не здійснював і не здійснює жодних дій щодо відчуження власного майна, виводу коштів, обтяження майна тощо.

Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 09.01.2025 для розгляду справи №922/4059/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» (вх.№73Х від 09.01.2025) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24 залишено без руху з підстав відсутності належних та допустимих доказів сплати судового збору.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№616 від 14.01.2025) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 14.01.2025. Зокрема, апелянтом надано докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» (вх.№73Х від 09.01.2025) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24. Витребувано з Господарського суду Харківської області копії матеріалів справи №922/4059/24, необхідних для розгляду скарги.

24.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/4059/24 (вх.№1195).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1668 від 04.02.2025), в якому останнє просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та долучити до матеріалів справи інформацію виконавчого провадження, а саме: копію постанов про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №76675680 та інформацію про рахунки боржника станом на 28.11.2024.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» зазначає наступне:

- оскільки забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду (у випадку задоволення законних вимог позивача), то суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення;

- правовий інститут скасування заходів забезпечення позову передбачає зняття застосованих судом обмежень, покликаних забезпечити можливість виконання судового рішення, у випадку зміни ситуації в порівнянні з тією, що існувала при застосуванні таких обмежень, коли в результаті такої зміни потреба в застосованих обмеженнях припинила своє існування;

- під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює законність та правомірність вжиття ним заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення;

- обґрунтування необхідності скасування забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про скасування забезпечення позову;

- доводи свідчать про те, що у разі скасування заходів забезпечення позову, грошові кошти будуть використані для належного виконання зобов`язань за іншими, укладеними ним угодами. Тобто відповідач підтверджує факт, що грошові кошти будуть витрачені;

- щодо посилання відповідача на те, що арешт коштів унеможливлює виконання договірних зобов`язань перед іншими партнерами, слід зазначити, що заявником не надано належних та допустимих доказів наявності таких договірних зобов`язань та неможливості їх виконання;

- з урахуванням принципів розумності, співмірності та забезпечення збалансованості інтересів сторін, позивач має достатньо обґрунтоване припущення, що скасування заходів забезпечення позову в разі задоволення позовних вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, а також з урахуванням того, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявність зміни обставин, які були підставою вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» (вх.№73Х від 09.01.2025) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24 до розгляду на « 27» лютого 2025 р. о 10:45 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» - адвоката Некрасова О.С. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/4059/24, яке відбудеться 27.02.2025 о 10:45 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/4059/24, яке відбудеться 27.02.2025 о 10:45 год постановлено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» - адвоката Некрасова О.С. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» - адвоката Макаренко О.А. про її участь у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/4059/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/4059/24, яке призначено на 27.02.2025 о 10:45 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» - адвоката Макаренко О.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтопсервіс» надійшло клопотання про долучення доказів (вх.№2569 від 27.02.2025), в якому останнє просить поновити строк подання доказів та долучити копію Постанови про відкриття виконавчого провадження, Копію постанови про арешт коштів Боржника, довідку з ДПІ про рахунки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/4059/24 до « 06» березня 2025 р. о 10:15 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.03.2025 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити скаргу в повному обсязі, скасувати оскаржувану ухвалу суду та задовольнити заяву про скасування заходів забезпечення позову. Представник позивача проти вимог скарги заперечив, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Розглянувши клопотання ТОВ «Спецтопсервіс» про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 ГПК України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Спецтопсервіс» у відзиві на апеляційну скаргу просить долучити до матеріалів справи інформацію виконавчого провадження, а саме копію постанов про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №76675680 від 28.11.2024 та від 03.02.2025 та інформацію про рахунки боржника станом на 28.11.2024. У поданому до суду клопотанні про долучення доказів (вх.№2569 від 27.02.2025), ТОВ «Спецтопсервіс» просить поновити строк подання доказів та долучити копію Постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2025, Копію постанови про арешт коштів Боржника від 25.02.2025, довідку з ДПІ про рахунки від 25.02.2025.

Колегія суддів зазначає, що позивачем не зазначено обставин не подання вказаних доказів, зокрема, копії постанови про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №76675680 від 28.11.2024 та інформації про рахунки боржника станом на 28.11.2024 до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для долучення нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

При цьому, суд зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.09.2019 у справі №922/393/18, від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.

Так, копії постанов у виконавчому провадженні від 03.02.2025, від 25.02.2025 та довідка від 25.02.2025 датовані після постановлення оскаржуваної ухвали від 30.12.2024. З огляду на що у суду відсутні підстави для прийняття вказаних доказів на стадії апеляційного перегляду, які не існували станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у справі.

Суд вказує, що за змістом статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

Також оскільки частина доказів, які позивач просить долучити до матеріалів справи не існували на дату винесення оспорюваного судового рішення, вказане виключає можливість їх прийняття незалежно від причин неподання доданих документів до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до розгляду доданих позивачем доказів та їх врахування при перегляді оскаржуваної ухвали.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вказує про наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 по справі №1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Інститут забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі (подібний висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі№ 910/20007/20).

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини»).

Відповідно до частини першої статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки забезпечення позову є гарантією реального виконання рішення суду (у випадку задоволення законних вимог позивача), то суд не повинен скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 15.08.2019 року у справі №15/155-б, від 21.11.2022 року у справі №916/621/22, від 05.12.2023 року у справі №914/466/23(914/1504/23).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, які застосовані ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2024 у даній справі.

Обґрунтовуючи наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, відповідач посилається на відсутність схвалення загальними зборами товариства Договору №231226-ПБС/СТС перевезення вантажу від 26.12.2023 та додаткової угоди від 01.03.2024, на підставі яких заявлено до стягнення заборгованість у даній справі. Водночас, колегія суддів вказує, що відповідні доводи апелянта щодо укладення Договорів стосуються розгляду справи по суті, та не можуть слугувати підставою для скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, незгода відповідача з обґрунтуванням та доводами позовної заяви не є обставиною, з якою господарський процесуальний закон пов`язує можливість застосування заходів забезпечення позову. Адже, дані питання не входять до кола обставин, які підлягають з`ясуванню на стадії забезпечення позову, а підлягають перевірці судом при вирішенні справи по суті.

Стосовно посилання апелянта на недоцільність вжитих судом заходів забезпечення позову з огляду на фінансовий, майновий стан відповідача, участь останнього у тендерних закупівлях, відсутність дій, що свідчать про відчуження власного майна, виводу коштів, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову суд не оцінює законність та правомірність вжиття ним заходів забезпечення позову, а лише з`ясовує, чи потреба у забезпеченні позову відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Тобто необхідно розмежовувати як окремі юридичні факти «скасування заходів забезпечення» господарським судом, який їх встановив, у зв`язку з тим, що такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала, а також «скасування ухвали суду про вжиття заходів забезпечення» судом вищої інстанції з підстав її невідповідності нормам матеріального і процесуального права та фактичним обставинам справи.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.08.2021 у справі №910/27779/14.

Дослідивши обґрунтування наведені у клопотанні відповідача, апеляційним господарським судом не встановлено підстав, за яких, на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або заходи вичерпали свою дію.

Натомість пояснення викладені у клопотанні відповідача про скасування заходів забезпечення позову та апеляційній скарзі фактично зводяться до заперечення обґрунтованості та доцільності вжитих судом заходів забезпечення позову.

Слід зазначити, що помилковість, незаконність чи безпідставність з точки зору учасника процесу застосування заходів забезпечення позову не є такими обставинами в розумінні передбаченої процесуальним законом процедури скасування забезпечення позову, а лише можуть слугувати підставою для оскарження судового рішення до суду вищої інстанції, для чого чинним законом передбачена процедура апеляційного та касаційного оскарження судового рішення. При цьому, колегія суддів вказує, що відповідачем реалізовано право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 25.11.2024 про забезпечення позову, в результаті чого постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 вказана ухвала залишена без змін.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом всупереч приписів ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї позиції у справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування вжитих судом у цій справі заходів забезпечення позову та вважає, що місцевий господарський суд законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача про скасування вжитих ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.11.2024 заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо дослідження фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування ухвали суду, постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24 підлягає залишенню без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 09.05.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 №4220-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Авто-Сервіс» залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 30.12.2024 у справі №922/4059/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 17.03.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян