РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2025Справа № 910/10469/24

Господарський суд міста Києва у складі:

Судді - Бондаренко-Легких Г. П.

за участю секретаря - Боровик В. В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали господарської справи №910/10469/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрсервісбуд» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 5-Б, оф. 12)

До 1) Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36)

2) Фізичної особи-підприємця Семеняка Максима Олександровича ( АДРЕСА_1 )

про припинення порушення права інтелектуальної власності шляхом визнання договору недійсним та зобов`язання вчинити дії

За участі представників сторін:

Від позивача: Томилко М. М. - адвокат, ордер серії СВ №1103685 від 10.10.2024;

Від відповідача-1: Лушкін М. Ю. - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

Найда Є. Є. - самопредставництво, витяг з ЄДРПОУ;

Від відповідача-2: Чередніченко В. П. - адвокат, ордер серії АА №1490268 від 30.09.2024;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрсервісбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунальної організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та до Фізичної особи-підприємця Семеняка максима Олександровича в якому просить суд:

- Припинити вчинення дій, що порушують авторське право та суміжні права ТОВ «Центрсервісбуд» шляхом визнання укладеного між Комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та Фізичною особою-підприємцем Семеняком Максимом Олександровичем договору на коригування проектно-кошторисної документації №ПКД-28С від 20.06.2024 по об`єкту «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (1 черга) недійсним.

- Зобов`язати Комунальну організацію виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» укласти з ТОВ «Центрсервісбуд» договір на коригування проектно-кошторисної документації по об`єкту «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (1 черга) із збереженням умов договору щодо вартості робіт та обов`язків сторін, що визначені між Комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та Фізичною особою-підприємцем Семеняком Максимом Олександровичем в укладеному ними договорі на коригування проектно-кошторисної документації №ПКД-28С від 20.06.2024.

03.09.2024 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 03.09.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

12.09.2024 від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки встановлені ухвалою суду від 03.09.2024. Разом із заявою про усунення недоліків позову надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою позивач керуючись статтею 46 Господарського процесуального кодексу України змінив предмет позову.

Зокрема, згідно заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд:

- Припинити вчинення дій, що порушують авторське право та суміжні права ТОВ «Центрсервісбуд» шляхом визнання укладеного між Комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та Фізичною особою-підприємцем Семеняком Максимом Олександровичем договору на коригування проектно-кошторисної документації №ПКД-28С від 20.06.2024 по об`єкту «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (1 черга) недійсним.

- Заборонити Комунальній організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» використовувати в своїй господарській діяльності отриману за договором №ПКД-28С від 20.06.2024 року проектно-кошторисну документацію.

19.09.2024 суд ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 05.11.2024.

03.10.2024 до суду від відповідача-1 надійшов відзив.

23.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1.

25.10.2024 до суду від відповідача-2 надійшов відзив разом з клопотанням про поновлення процесуального строку на його подання.

30.10.2024 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

04.11.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

05.11.2024 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні 05.11.2024 суд встановив, що відпвідачем-2 не було пропущено строк на подання відзиву та на місці ухвалив оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні на 14.01.2025.

28.11.2024 до суду від відповідача-2 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

05.12.2024 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.

07.01.2025 до суду від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 05.11.2024 суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 11.03.2025.

У судове засідання 11.03.2025 прибули представники сторін, які після завершення стадії дослідження доказів, оголосили свої слова у судових дебатах.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та заслухавши виступи у судових дебатах представників сторін, які підтримали власні правові позиції, що викладені у заявах по суті справи, Суд -

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

01.06.2022 між ТОВ «Центрсервісбуд» (надалі - позивач, виконавець) та Комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» (надалі - відповідач-1, замовник, КО «Муніципальна охорона») було укладено Договір №34 (надалі - Договір №34), відповідно до п. 1.1. якого виконавець, діючи як проектувальник, зобов`язується відповідно до розробленого і затвердженого замовником «Завдання на проектування (Додаток 4 до договору) та наданих замовником вихідних даних виконати роботи: «Розробка проектно-кошторисної документації по об`єкту Навчально-матеріальна база з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (код ДК 021:2015:71240000-2 Архітектурні, інженерні та планувальні послуги).

Згідно пункту 1.3. Договору №34 - виконавець передає замовнику виконану проектну документацію за Актами прийому-передачі виконаних робіт у чотирьох примірниках у паперовому вигляді та в одному примірнику на електронному носії.

Згідно пункту 1.5. Договору №34 - замовник зобов`язується розглянути та узгодити виконану проектну документацію, яка відповідаю «Завданню на проектування» та оплатити виконавц3ю відповідну вартість робіт за цим Договором.

Згідно пункту 2.1. Договору №34 - вартість робіт визначається згідно з протоколом узгодження договірної ціни робіт (Додаток №1), що складається на підставі кошторису (Додаток №3) становить 935 000, 00 грн без ПДВ.

Згідно пункту 4.1. Договору №34 - виконані роботи передаються замовнику та приймаються замовником за Актом прийому-передачі виконаних робіт, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Згідно пункту 4.5. Договору №34 - після прийняття виконаних робіт, право інтелектуальної власності на проектно-кошторисну документацію та інші документи, що були використані в ході розробки, переходить від виконавця до замовника (на безкоштовній основі) на весь строк дії авторського права.

Згідно пункту 4.6. Договору №34 - на момент передачі авторських прав виконавець гарантує, що:

- Лише йому належать авторські права на проектно-кошторисну документацію;

- Авторські права повністю або частково можуть бути передачі (або відчужені) третім особам за письмовою згодою замовника;

- Авторські права (повністю або частково) не є предметом застави, судового спору або претензій з боку третіх осіб;

Згідно Додатку №1 до Договору №34 вартість робіт становить 935 000, 00 грн.

У подальшому Додатковою угодою №3 від 22.08.2022 до Договору №34 сторони зменшили вартість робіт до 905 000, 00 грн та відповідно внесли зміни до Додатку №1 до Договору №34.

Згідно Додатку №2 до Договору №34 термін виконання робіт з моменту підписання договору (початок) до 23.08.2022 (завершення).

Додатком №4 до Договору №34 сторони погодили завдання на проектування (з урахуванням змін внесених Додатковою угодою №4 від 22.08.2022 до Договору №34).

Позивач стверджує, що за результатами виконання Договору №34 ним була розроблена, а відповідачем була прийнята та оплачена відповідна проектно-кошторисна документація по об`єкту, яка є твором архітектури у розумінні Закону України «Про авторське право та суміжні права» з огляду на що є об`єктом авторського права.

Однак, після прийняття замовником виконаних робіт жодні документи, що засвідчують дату переходу авторського права на розроблену проектно-кошторисну документацію від виконавця до замовника не укладались, а перехід авторського права не відбувся.

У подальшому між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір №17 від 27.02.2023 (надалі - Договір №17), а також Договір №58 від 27.06.2023 (надалі - Договір №58) на коригування проектно-кошторисної документації.

За твердженнями позивача, роботи по зазначеним договорам були належним чином виконані позивачем та прийняті відповідачем-1. Втім, після прийняття коригованих проектно-кошторисних робіт, як по Договору №17, так і по Договору №58 сторони також не підписували документів, що засвідчують дату переходу авторського права на розроблену проектно-кошторисну документацію.

Таким чином, весь обсяг авторський прав на розроблену проектно-кошторисну документацію по об`єкту «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23», ураховуючи два проведені коригування належить позивачу.

Натомість, позивачем з`ясовано, що 20.06.2024 між КО «Муніципальна охорона» та ФОП Семеняка М. О. (надалі - відповідач-2) було укладено Договір на коригування проектно-кошторисної документації №ПКД-28С (надалі - Договір №ПКД-28С), згідно пункту 1.1. якого відповідачі домовились, що в порядку, строк та на умовах, визначених цим договором, виконавець, з метою проведення у відповідність до чинних будівельних норм та стандартів, зобов`язується виконати коригування проєктно-кошторисної документації (стадія «РП») по об`єкту: «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (1 черга), код ДК 021:2015:71240000-2 - Архітектурні, інженерні та планувальні послуги, а замовник зобов`язується прийняти виконані роботи та оплатити їх згідно з умовами Договору.

Перед укладенням Договору №ПКД-28С відповідач-1 не звертався до позивача з метою отримання дозволу на використання об`єкта авторського права третіми особами, отже укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 такого договору є порушенням авторського права позивача з метою захисту якого останній звернувся до суду.

2. Предмет позову.

Предметом позову є вимоги позивача до відповідача про:

- припинення вчинення дій, що порушують авторське право та суміжні права ТОВ «Центрсервісбуд» шляхом визнання укладеного між Комунальною організацією виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніципальна охорона» та Фізичною особою-підприємцем Семеняком Максимом Олександровичем договору на коригування проектно-кошторисної документації №ПКД-28С від 20.06.2024 по об`єкту «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (1 черга) недійсним.

- заборону Комунальній організації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Муніціпальна охорона» використовувати в своїй господарській діяльності отриману за договором №ПКД-28С від 20.06.2024 року проектно-кошторисну документацію.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

- проектно-кошторисна документація, що виконана згідно Договору №34 отримала позитивний експертний звіт ТОВ «УК Експертиза» №11/521-11/22 від 11.11.2022 та була прийнята відповідачем-1. Так само, відкоригована проектно-кошторисна документація згідно Договору №17 та Договору №58 пройшла експертизу та отримана позитивні експертні звіти ТОВ «УК Експертиза» №11/215-05/23 від 12.05.2023 та №14/586-07/23 від 14.07.2023;

- розроблена проектно-кошторисна документація є об`єктом авторського права (твір архітектури). Однак, перехід авторського права від виконавця до замовника (відповідача-1) не відбувся, оскільки, між позивачем та відповідачем-1 не укладались жодні документи, що засвідчують дату переходу авторського права на розроблену проектно-кошторисну документацію;

- відтак, лише позивачу належить весь обсяг авторських прав та виключне право дозволяти або забороняти використання твору (проектно-кошторисну документацію) іншими особами (частина 1 статті 12 Закону України «Про авторське право і суміжні права», статті 443 Цивільного кодексу України);

- відповідач-1 не звертався до позивача про отримання дозволу на використання об`єкта авторського права третіми особами, тобто відповідачем-2, та без згоди позивача уклав з відповідачем-2 Договір №ПКД-28С на коригування проектно-кошторисної документації розробленої позивачем;

- оскільки, Договір №ПКД-28С укладено поза межами прав наявних у сторін правочину та є таким, що порушує права позивача, останній керуючись пунктом 2 частини 2 статті 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» правомірно звертається до суду з метою відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме у спосіб визнання договору недійсним згідно статті 215 Цивільного кодексу України, та про заборону відповідачу-1 використовувати об`єкт авторського права;

4. Заперечення відповідачів щодо суті позовних вимог.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав:

- 22.08.2022 відповідач-1 набув право власності на авторські права (право інтелектуальної власності) на проектно-кошторисну документацію розроблену позивачем за Договором №34, що підтверджено підписаним між сторонами Актом прийому-передачі виконаних робіт №1, як те передбачено пунктом 4.1. Договору №34;

- проектно-кошторисна документація розроблена позивачем є твором, що створений за замовленням, а отже у розумінні частини 2 статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майнові права на твір перейшли до замовника з моменту створення твору;

- відповідач-1 не приймав жодних коригувань проектно-кошторисної документації від позивача за Договором №17 та Договором №58;

- тобто відповідач-1 як власник переданої проектно-кошторисної документації має право її використовувати будь-яким способом в порядку Закону України «Про авторське право і суміжні права», а укладення Договору №ПКД-28С з відповідачем-2 не суперечить вимогам чинного законодавства;

- отже, припущення позивача про порушення його авторських прав є помилковими;

- позивач не наводить у позові жодних правових підстав, з яких Договір №ПКД-28С може бути визнано недійсним;

- в будь-якому разі позивачем не обґрунтовано підстави, що ідентифікують проектно-кошторисну документацію як об`єкт авторського права у розумінні статті 6 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а саме те, що процес її створення є не тільки технічною та виробничою діяльність, а й творчою в тому числі.

Відповідач-2 проти задоволення позовних вимог заперечує з наступних підстав:

- відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України відсутні правові підстави для визнання Договору №ПКД-28С недійсним;

- підписання між позивачем та відповідачем-1 Акту приймання-передачі виконаних робіт №1 від 22.08.2022 свідчить про перехід права інтелектуальної власності від позивача до відповідача-1, а отже жодних прав інтелектуальної власності позивача не порушено.

5. Оцінка доказів судом та висновки суду.

З урахуванням предмету та підстав позову, суд констатує, що суду належить надати відповіді на наступні питання:

- чи є розроблена позивачем за Договором №34 проектно-кошторисна документація об`єктом авторського права, а саме твором архітектури?

- яка правова природа укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору №34?

- чи була передана відповідачеві-1 проектно-кошторисна документація за Договором №34, а відтак чи набув відповідач-1 прав на її використання?

- чи підтверджені твердження позивача про порушення відповідачами його авторських прав, а відтак, чи підлягають позовні вимоги задоволенню?

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною першою та пунктом 1 частини другої стаття 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Суд зобов`язаний керуватись завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 Господарського процесуального кодексу України). До основних засад (принципів) господарського судочинства, зокрема належить принцип верховенства права (пункт 1 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на статтю 443 Цивільного кодексу України, частину 1 статті 12 та пункт 2 частини 2 статті 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (згідно заяви про уточнення позовних вимог, якою змінено предмет позову), у відповідності до яких:

- використання твору здійснюється виключно з дозволу суб`єкта авторського права або іншої уповноваженої на надання такого дозволу особи, крім випадків правомірного використання твору без такого дозволу, встановлених законом (стаття 433 Цивільного кодексу України);

- суб`єкт авторського права має право використовувати твір будь-яким способом (способами), а також виключне право дозволяти або забороняти використання твору іншими особами (частина 1 статті 12 Закону України «Про авторське право і суміжні права»);

- особи, зазначені в частині першій цієї статті, мають право звертатися за захистом авторського права та/або суміжних прав до суду з будь-якими вимогами, не забороненими законом, зокрема про відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 2 частини 2 статті 55 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

З огляду на правові підстави позову, зміст позовних вимог та обраний позивачем спосіб захисту суд дійшов висновку про наступне:

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі №920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).

З огляду на положення статті 4 Господарського процесуального кодексу України та статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Отже, позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зобов`язаний довести наявність порушених його прав та законних інтересів, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для захисту прав позивача.

Згідно з частиною першою статті 432 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом (частина 1 статті 418 Цивільного кодексу України)

Право інтелектуальної власності, відповідно до частини 2 статті 418 Цивільного кодексу України, становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Стаття 420 Цивільного кодексу України містить перелік об`єктів права інтелектуальної власності.

За приписами статей 418, 420 Цивільного кодексу України об`єктом права інтелектуальної власності може бути нематеріальний об`єкт, який оформлений в певну об`єктивну форму та відповідає вимогам закону.

Під твором слід розуміти сукупність ідей, думок, міркувань, образів, наукових положень, оцінок, висновків, пропозицій тощо, які виникли в процесі творчої діяльності автора і знайшли відображення у певній об`єктивній формі.

Об`єктами авторського права є твори у сфері літератури, мистецтва, науки, зокрема: твори архітектури, містобудування, садово-паркового мистецтва та ландшафтних утворень (пункт 1 частини 1 статті 6 Закону України "Про авторське право та суміжні права").

Об`єктами авторського права в галузі архітектури є твори архітектури, містобудування і садово-паркового мистецтва, а також плани, креслення, пластичні твори, ілюстрації, карти та ескізи, що стосуються архітектури (частина 2 статті 29 Закону України «Про архітектурну діяльність»).

Твір архітектури - твір у галузі спорудження будівель, містобудування, садово-паркового мистецтва, ландшафтних утворень у формі креслення, ескізів, моделей, збудованих будівель чи споруд, планів населених пунктів тощо (пункт 57 частини 1 статті 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права").

Для створення об`єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає в себе, зокрема, пошук архітектурного рішення, розроблення, погодження у визначених законом випадках і затвердження проекту (абзац четвертий частини 1 статті 4 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Архітектурне рішення - авторський задум щодо просторової, планувальної, функціональної організації, зовнішнього вигляду й інтер`єру об`єкта архітектури, а також інженерного та іншого забезпечення його реалізації, викладений в архітектурній частині проекту на всіх стадіях проектування і зафіксований у будь-якій формі (абзац 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Проект - документація для будівництва об`єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об`єкта архітектури, та відповідає будівельним нормам і правилам (абзац 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про архітектурну діяльність").

З вище наведеного слідує, що об`єктом інтелектуальної власності є безпосередньо результат інтелектуальної діяльності лише в тому випадку, коли такий результат був створений за допомогою творчої діяльності.

Отже, сама по собі проектно-кошторисна документація (проект), як технічний документ, не є об`єктом авторського права, проте може бути визнаний твором архітектури, якщо міститиме внаслідок проведеної інтелектуальної (творчої) діяльності автора індивідуальне творче архітектурне рішення (авторський задум) у вигляді просторової, планувальної, функціональної організації, зовнішнього вигляду й інтер`єру об`єкта архітектури, або ж інженерного та іншого забезпечення його реалізації.

У даному випадку, матеріали справи не містять взагалі розробленої позивачем проектно-кошторисної документації по об`єкту: «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» згідно Договору №34.

Отже, суд позбавлений можливості пересвідчитись в тому чи містить така проектно-кошторисна документація авторський задум астора-фізичної особи, а отже є твором архітектури та об`єктом авторського права.

Суд також звертає увагу, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач наполягає на тому, що ним було створено об`єкт авторського права на замовлення відповідача-1, тобто Договір №34, на думку позивача, є договором про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності, що передбачений статтею 1112 Цивільного кодексу України.

Особа (особи), творчою працею якої (яких) створено об`єкти архітектури як об`єкти авторського права, вважається автором (співавторами) цих об`єктів (частина 3 статті 29 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Автор - фізична особа, яка своєю творчою діяльністю створила твір (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права").

Первинним суб`єктом авторського права є автор твору. Суб`єктами майнових авторських прав можуть бути також інші фізичні або юридичні особи, до яких перейшли майнові права на твір на підставі правочину або закону (частина 2 статті 5 Закону України "Про авторське право та суміжні права").

Майнові права на об`єкт архітектури як об`єкт авторського права, створений за замовленням, належать творцеві цього об`єкта або замовникові спільно, якщо інше не встановлено договором (частина 2 статті 30 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Вказане узгоджується з приписами частини 2 статті 430 Цивільного кодексу України.

За договором про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності одна сторона (творець - письменник, художник тощо) зобов`язується створити об`єкт права інтелектуальної власності відповідно до вимог другої сторони (замовника) та в установлений строк (частина 1 статті 1112 Цивільного кодексу України).

З вище зазначеного слідує, що творцем у розумінні статті 1112 Цивільного кодексу України з яким замовник може укласти договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності може бути лише фізична особа.

Натомість, у даному випадку між позивачем (виконавцем), як юридичною особою та відповідачем-1 (замовником), як юридичною особою, укладено Договір №34 на розробку проектно-кошторисної документації, що не може бути ідентифікований у розумінні статті 1112 Цивільного кодексу України як договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності.

Дослідивши природу укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору №34, суд встановив, що останній є договором підряду на проведення проектних робіт, що підпадає під правове регулювання статей 887-891 Цивільного кодексу України (підряд на проектні та пошукові роботи), а також статей 837-864 Цивільного кодексу України (загальні положення про підряд).

При цьому, наявність у Договорі №34 пунктів 4.5. та 4.6. щодо порядку передання замовнику права інтелектуальної власності на проектно-кошторисну документацію, не спростовують його правову природу, як одного з видів договорів підряду.

Так, у відповідності до частини 1 статті 887 Цивільного кодексу України, що кореспондується з частиною 1 статті 324 Господарського кодексу України, за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов`язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити їх.

За договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт замовник зобов`язаний передати підрядникові завдання на проектування, а також інші вихідні дані, необхідні для складання проектно-кошторисної документації. Завдання на проектування може бути підготовлене за дорученням замовника підрядником. У цьому разі завдання стає обов`язковим для сторін з моменту його затвердження замовником (частина 1 статті 888 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем-1 передано позивачу завдання на проектування, що є Додатком №4 до Договору №34.

Згідно пункту 4.1. Договору №34 - - виконані роботи передаються замовнику та приймаються замовником за Актом прийому-передачі виконаних робіт, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов Договору №34 між позивачем та відповідачем-1 складено та підписано уповноваженими представниками сторін Акт прийому-передачі виконаних робіт №1 від 22.08.2022 на суму 905 000, 00 грн, згідно якого позивач передав, а відповідач-1 прийняв розроблену проектно-кошторисну документацію по об`єкту: «Капітальний ремонт навчально-матеріальної бази з підготовки сил муніципальної безпеки та територіальної оборони за адресою: м. Київ, Бориспільське шосе, 23» (код ДК 021:2015:71240000-2 Архітектурні, інженерні та планувальні послуги).

Замовник зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом (частина 1 статті 889 Цивільного кодексу України).

Згідно пункту 2.2. Договору №34 - замовник здійснює перерахування авансу в розмірі 30 % від вартості Договору, остаточна оплата виконаних робіт за даним Договором здійснюється після виконання виконавцем робіт по Договору, у строки, які передбачені «Календарний графіком виконання проектних робіт» (Додаток №2).

Відповідачем-1 на виконання вимог пункту 2.2. Договору №34 було здійснено повну оплату вартості робіт у розмірі 905 000, 00 грн (вартість робіт згідно пункту 2.1. Договору №34 у редакції Додаткової угоди №3 від 22.08.2022) згідно платіжного доручення №16 від 08.07.2022 на суму 280 500, 00 грн та платіжного доручення №20 від 20.09.2022 на суму 624 500, 00 грн.

Отже, результати проектно-кошторисних робіт у порядку передбаченому Договором №34 належним чином передані замовнику, тобто відповідачу-1 та прийнятті останнім.

Як вбачається з матеріалів справи, Договір №ПКД-28С між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено 20.06.2024, тобто вже після передання результатів проектно-кошторисних робіт відповідачеві-1.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Вище зазначене спростовує доводи позивача про відсутність у сторін на момент укладення Договору №ПКД-28С відповідного обсягу прав, оскільки після прийняття проектно-кошторисних робіт у серпні 2022 відповідач-1 мав право вільно розпоряджатись переданою йому технічною документацією на будівництво, в тому числі і укладати договори на її коригування з третіми особами, що відповідає принципу свободи договору передбаченого у статті 627 Цивільного кодексу України.

Інших підстав для визнання недійсним договору № ПКД-28С, ніж порушення авторських прав позивача, позивач у позовній заяві не навів.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом (в тому числі щодо обставин виконання позивачем та прийняття відповідачем-1 за Договором №17 та Договором №58 робіт з коригування проектно-кошторисної документації розробленої за Договором №34), так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, доводи позивача щодо порушення відповідачами його авторських прав, а також щодо наявності підстав визначених статтею 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсним Договору №ПДС-28С є необґрунтованими, а отже позовні вимоги не підлягають задоволенню.

6. Розподіл судових витрат.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, суд, враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає понесені позивачем судові витрати на останнього.

05.12.2024 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про долучення доказів за понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000, 00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу відповідачем (заявником) у матеріали справи надано:

- договір про надання правничої допомоги від 30.09.2023:

- рахунок на оплату №147 від 06.11.2024 на суму 35 000, 00 грн;

- інформаційне повідомлення про зарахування коштів від 07.11.2024 на суму 35 000, 00 грн;

Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35000, 00 грн є підтвердженим належними та допустимими доказами.

Проте, суд вважає заявлені відповідачем-2 (заявником) витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі такими, що є неспівмірними з обсягом фактично наданих адвокатом послуг, з огляду на наступне.

Згідно частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зроблено висновок, що разом з тим у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Згідно частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція послідовно підтримується Верховним Судом, в тому числі, і в останніх постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Суд враховує, що у даному випадку справа №910/10469/24 за характером спірних правовідносин не є складною, в матеріалах справи містяться дві заяви по суті справи з боку відповідача-2, а саме відзив та заперечення на відповідь на відзив, які по суті є аналогічними. При цьому, доводи представника відповідача-2, що викладені у заявах по суті справи жодним чином не вплинули на результат вирішення спору. Представник відповідача-2 у заявах по суті справи не намагався провести аналіз укладеного між позивачем та відповідачем-1 Договору №34 (тобто встановити його правову природу), що є ключовим при вирішенні даного спору.

Відзив та заперечення на відповідь на відзив також не містять жодних правових позицій, які були б релевантними у даній справі та на пошук яких адвокат міг би витратити значну кількість часу.

Суд враховує, що дана справа була вирішена судом за три судові засідання, натомість, представник відповідача-2 був присутній лише у двох з них (05.11.2024 - підготовче та 11.03.2025- засідання по суті справи).

Суд, в тому числі, враховує, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Всупереч частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, відповдіач-2 не надав суду детальний опис робіт, виконаних адвокатом, з відображенням їх обсягу та часом витраченим адвокатом на надання тієї чи іншої послуги, з аналізу чого (опису) суд міг би пересвідчитись в обґрунтованості розміру заявлених витрат на правничу допомогу.

Отже, суд приходить до висновку, що розмір заявлених відповідачем-2 витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та часом витраченим адвокатом на їх надання.

За таких обставин, суд з урахуванням частини 4 статті 126, частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України зменшує неспівмірні витрати позивача на професійну правничу допомогу до 15 000, 00 грн, що на переконання суду є підтвердженим та відповідає принципу співмірності витрат, що мали б бути понесені відповідачем для розгляду даної справи та є необхідними для захисту відповідачем своїх порушених прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрсервісбуд» - відмовити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрсервісбуд» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, буд. 5-Б, оф. 12; ідентифікаційний код: 39527034) на користь Фізичної особи-підприємця Семеняка Максима Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.03.2025.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких