У Х В А Л А

11 березня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/1026/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» про відвід судді у справі

за позовом: Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2»,

код ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3»,

код ЄДРПОУ НОМЕР_2, АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення ІНФОРМАЦІЯ_4,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_1 «ІНФОРМАЦІЯ_2» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3», у якому позивач просить стягнути з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_5, з яких ІНФОРМАЦІЯ_6 пені, ІНФОРМАЦІЯ_7 штрафу та ІНФОРМАЦІЯ_8 процентів за користування чужими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Державним контрактом на виготовлення та поставку (закупівлю) товарів оборонного призначення ІНФОРМАЦІЯ_9.

Ухвалою суду від 05.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

У підготовчому засіданні 16.01.2025 суд прийняв подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог, у якій він, з урахуванням вже заявлених до стягнення сум, просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції за неналежне виконання Державного контракту у загальному розмірі ІНФОРМАЦІЯ_4.

У підготовчому засіданні 16.01.2025 суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 04.02.2025 на 12:30.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Шморгуна В. В., судове засідання, призначене на 04.02.2025 на 12:30, не відбулось.

Ухвалою суду від 12.02.2025 судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 11.03.2025 на 11:00.

10.03.2025 відповідач через підсистему «Електронний суд» подав до суду клопотання про витребування оригіналів доказів, у якому просить поновити пропущений процесуальний строк на подання зазначеного клопотання, а також зобов`язати позивача надати для огляду в судовому засідання оригінали наступних документів: претензії від 27.09.2024 за вих. №11/2-12383 з доказами направлення; претензії від 29.08.2024 за вих. №11/2-10609 з доказами направлення; платіжної інструкції №198 від 12.06.2024 року на ІНФОРМАЦІЯ_10; платіжної інструкції №199 від 12.06.2024 року на ІНФОРМАЦІЯ_10; платіжної інструкції №200 від 12.06.2024 року на ІНФОРМАЦІЯ_11; платіжної інструкції №202 від 12.06.2024 року на ІНФОРМАЦІЯ_11; платіжної інструкції №203 від 12.06.2024 року на ІНФОРМАЦІЯ_11, які подавались разом з позовом.

У поданому клопотанні відповідач зазначив, що позивач послідовно намагається довести факт надсилання претензій, зокрема, у відповіді на відзив, а також заявляє заяву про приєднання доказів з пропущенням строку, а тому у відповідача виникають закономірні сумніви не лише про їх направлення, а й взагалі про існування претензій у позивача в оригіналі. Відповідач ставить під сумнів відповідність поданих копій оригіналу та є сумніви щодо наявності оригіналів зазначених у клопотанні документів у позивача.

У судовому засіданні 11.03.2025 суд розглянув клопотання відповідача про витребування оригіналів доказів та відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Згідно з ч. 6 ст. 91, ч. 5 ст. 96 ГПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, ч. 6 ст. 91 та ч. 5 ст. 96 ГПК України встановляють право, а не обов`язок суду витребовувати такі докази. При цьому умовою такого витребування є саме сумнів у відповідності копії документа її оригіналу.

За приписами ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 80 ГПК Україниучасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане відповідачем разом з поданням відзиву.

За змістом частин 1 та 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, який повинен містити, зокрема заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

По-перше, у підготовчому засіданні 16.01.2025 суд не прийняв до розгляду подані позивачем докази направлення претензій відповідачу, а отже ці докази не є предметом дослідження у цій справі. Таким чином, відсутня будь-яка необхідність у витребуванні оригіналів цих доказів направлення, а відтак клопотання відповідача у цій частині взагалі є безпідставним.

По-друге, у відзиві на позов відповідач заперечив стосовно отримання від позивача претензій, проте жодних сумнівів щодо існування цих претензій не навів. Також відповідач не заперечив проти отримання від позивача коштів відповідно до наданих до позовної заяви платіжних інструкцій, хоча усі документи, оригінали яких він просить витребувати, були отримані ним разом з позовом.

Відтак суд вважає, що відповідач міг ознайомитись зі змістом усіх доданих до позову документів та, у разі існування сумнівів у відповідності певних копій доказів їх оригіналам, подати клопотання про витребування оригіналів цих документів разом з відзивом на позов, але у будь-якому разі у підготовчому провадженні.

Подане відповідачем 10.03.2025 клопотання не містить обґрунтувань, у чому саме полягають його сумніви щодо відповідності поданих копій оригіналам документів, а тому суд розцінив це клопотання як зловживання відповідачем своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи і відмовив у його задоволенні.

Не погодившись із зазначеним процесуальним рішенням судді, представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2025 усно заявив відвід судді Шморгуну В. В. від розгляду справи, оскільки вважає його упередженим.

Суд, розглянувши заяву ТОВ «ІНФОРМАЦІЯ_3» про відвід судді Шморгуна В. В., не вбачає підстав для її задоволення з врахуванням такого.

Відповідно до частин другої та третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Положеннями частин першої та другої статті 39 ГПК України, передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У силу положень частин другої та третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 35 ГПК України визначені підстави для відводу (самовідводу) судді. Суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи чи є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії»).

Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі «Хаушильд проти Данії»).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України»).

Європейський суд з прав людини зазначив, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булут проти Австрії» від 22.02.1996, у справі «Томан проти Швейцарії» від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

При цьому особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» від 09.11.2006).

Відповідно до приписів ч. 4 статті 35 ГПК України, якою імперативно визначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Доводи відповідача фактично зводяться до незгоди із процесуальним діями та рішеннями судді Шморгуна В. В. та не свідчать про його упередженість й необ`єктивність та однозначно не вказують на особисту прихильність до будь-якої зі сторін (суд відмовив у задоволенні клопотання не тільки відповідачу, а й позивачу - у прийнятті до розгляду доказів направлення претензій відповідачу). Інших підстав в обґрунтування необ`єктивності чи упередженості судді Шморгуна В. В. представник відповідача не навів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи відповідача не містять об`єктивно обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнівів у неупередженості судді або його необ`єктивності та могли б бути підставою для відводу у розумінні статті 35 ГПК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 39 ГПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Оскільки відповідач заявив відвід судді Шморгуну В. В. у судовому засіданні, ця заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді.

У судовому засіданні 11.03.2025 відповідно до ч. 6 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суд проголосив скорочену ухвалу.

Керуючись ст. 35, 36, 38, 39, 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНФОРМАЦІЯ_3» у задоволенні заяви про відвід судді Шморгуна В. В. від розгляду справи №927/1026/24.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та оскарженню не підлягає.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повна ухвала складена 13.03.2025.

Суддя В. В. Шморгун