ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Справа№ 911/2657/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Андрієнка В.В.

Пономаренка Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Б.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 06.03.2025:

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариство "Укртелеком"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024

у справі №911/2657/24 (суддя - Ейвазова А.Р.)

за позовом Акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради

про стягнення 365 109,25грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог

Акціонерне товариство «Укртелеком» (далі - позивач, АТ «Укртелеком», скаржник) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради (далі - відповідач, УСЗН ВК ФМР) про стягнення 365 109,25грн, з яких: 332 479,15грн борг по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2023 по 31.12.2023; 21 145,20грн втрати від інфляції за період з 02.03.2023 по 01.10.2024; 11 484,90грн - 3% річних за період 02.03.2023 по 01.10.2024.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на не виконання відповідачем передбачених законом обов`язків з відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, а тому Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради не може бути боржником за таким зобов`язанням, тобто не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24 повністю і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача повністю. Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд в оскаржуваному рішенні дійшов неправильного висновку, що Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради є неналежним відповідачем у справі та не встановив, який відповідач є належним і має відповідати за виконання зобов`язань у даному спорі, зазначивши що стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

31.01.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Узагальнені доводи відзиву зводяться до того, що ні відповідач, ні Фастівська міська рада, не отримували державної субвенції до місцевого бюджету щодо відшкодування коштів з вищезазначеного питання (копія листа - відповіді Фінансового управління виконавчого комітету Фастівської міської ради від 16.10.2024 року № 2-10/98 в матеріалах справи).

07.02.2025 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до яких останній зазначає, що у позивача, який надав послуги зв`язку особам, що згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, виникло цивільне право на відшкодування частини вартості таких послуг зв`язку за рахунок держави як платника, а у відповідача як органу, через який діє держава у цих відносинах, обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані послуги

14.02.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24.

Правова позиція відповідача, викладена в запереченнях на відповідь на відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24, ґрунтується на тому, що належними відповідачами у даній справі є безпосередньо Кабінет Міністрів України, як найвищий орган державної виконавчої влади України, який є головним розпорядником бюджетних коштів, які спрямовані на покриття компенсаційних витрат за послуги зв`язку на пільгових умовах, а також відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України, до якого були передані справи по пільговикам і визначені чинним законодавством повноваження щодо призначення і виплати пільг та субсидій, та який має доступ до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Андрієнка В.В., Пономаренка Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2025 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/2657/24.

22.01.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла справа №911/2657/24.

Ухвалою Північного апеляційного суду від 23.01.2025 задоволено клопотання Акціонерного товариства "Укртелеком" про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариство "Укртелеком" на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24. Призначно до розгляду на 06.03.2025.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання

Представник відповідача з`явився у судове засідання 06.03.2025 та надав свої пояснення по суті апеляційної скарги.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, листом від 06.11.2022 №82і250/58-2574 позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладення договору про відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян. Направлення такого листа з проектом договору відповідачу підтверджено: описом вкладення у цінний лист №338, який отриманий відповідачем про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідний договір, сторонами не підписаний; в процесі розгляду даної справи доказів, які б свідчили про факт його укладення, суду не надано.

У позовній заяві позивач вказує, що з січня 2023 року по грудень 2023 року як оператор телекомунікацій надавав телекомунікаційні послуги (послуги зв`язку) населенню м. Фастова Київської області на пільгових умовах і витрати, понесені внаслідок надання таких послуг, склали 332 479,15грн, про що ним складені розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням пільг за період з січня 2023 року по грудень 2023 року, з визначенням категорії пільг, кількості абонентів та загального розміру, а саме:

-за січень 2023 року у розмірі 29 436,07 грн;

-за лютий 2023 року у розмірі 28 171,12 грн;

-за березень 2023 року у розмірі 27 139,71 грн;

-за квітень 2023 року у розмірі 26 786,22 грн;

-за травень 2023 року у розмірі 26 875,54 грн;

-за червень 2023 року у розмірі 31 173,74 грн;

-за липень 2023 року у розмірі 30 208,62 грн;

-за серпень 2023 року у розмірі 28 375,93 грн;

-за вересень 2023 року у розмірі 28 242,69 грн;

-за жовтень 2023 року у розмірі 26 128,45 грн;

-за листопад 2023 року у розмірі 25 054,51 грн;

-за грудень 2023 року у розмірі 24 886,55 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача щодо відшкодування витрат за надані послуги зв`язку на пільгових умовах за період з січня-грудень 2023 року листами від: 31.01.2023 вих.№82і250/58-305, 06.03.2023 вих.№82і250/58-541; 06.04.2023 вих.№82і250/58-806, 06.05.2023 вих.№80D482.04-18/16, 06.06.2023 вих.№80D482.04-35/16, 30.07.2023 вих.№80D482.04-66/16, 06.08.2023 вих.№80С914.012-1/16, 06.09.2023 вих.№80С914.012-35/16, 06.10.2023 вих.№80С914.012-49/16, 06.11.2023 вих.№80С914.012-93/16, 06.12.2023 вих.№80С914.012-119/16, 10.01.2024 вих.№80С914.012-01/16.

В якості доказів направлення зазначених листів, позивачем надані докази:

- опис вкладення у цінний лист №733 та список відправлень від 15.02.2023 щодо направлення листа від 31.01.2023 вих.№82і250/58-305;

- опис вкладення у цінний лист №372, список відправлень та фіскальний чек від 15.03.2023 щодо направлення листа від 06.03.2023 вих.№82і250/58-541;

- опис вкладення у цінний лист №424, список відправлень та фіскальний чек від 12.04.2023 щодо направлення листа від 06.04.2023 вих.№82і250/58-806;

- опис вкладення у цінний лист №554, список відправлень та фіскальний чек від 10.05.2023 щодо направлення листа від 06.05.2023 вих.№80D482.04-18/16;

- опис вкладення у цінний лист №409, список відправлень та фіскальний чек від 12.06.2023 щодо направлення листа від 06.06.2023 вих.№80D482.04-35/16;

- опис вкладення у цінний лист №770, список відправлень та фіскальний чек від 11.07.2023 щодо направлення листа від 30.07.2023 вих.№80D482.04-66/16;

- опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №660 щодо направлення та отримання відповідачем листа від 06.08.2023 вих.№80С914.012-1/16;

- опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №552 щодо направлення та отримання відповідачем листа від 06.09.2023 вих.№80С914.012-35/16;

- опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №263 щодо направлення та отримання відповідачем листа від 06.10.2023 вих.№80С914.012-49/16;

- опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №597 щодо направлення та отримання відповідачем листа від 06.11.2023 вих.№80С914.012-93/16;

- опис вкладення у цінний лист та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №383 щодо направлення та отримання відповідачем листа від 06.12.2023 вих.№80С914.012-119/16;

- опис вкладення у цінний лист №489 щодо направлення листа від 10.01.2024 вих.№80С914.012-01/16.

До вказаних листів, як вбачається з їх змісту та поданих описів вкладення, позивач долучав акті звірки розрахунків за послуги зв`язку пільговим категоріям населення; вказані акти відповідачем не підписані.

Листами від 11.05.2023 №427, 04.07.2023 №568 відповідач повідомив позивача про неможливість погодження поданих актів звірок та розрахунків видатків з посиланням на відсутність правових підстав для їх підписання, через відсутність виділених державних субвенцій на відшкодування пільг з надання телекомунікаційних послуг.

Також, листами від 19.07.2023 вих.№588, 22.12.2023 вих.№1135 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для підписання актів звірки та погодження розрахунків видатків, у зв`язку із тим, що виключно держава відповідає за встановлені нею пільги, а органи місцевого самоврядування без отримання стовідсоткового фінансування на такі пільги, не можуть забезпечувати відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги на території Фастівської громади.

Листом від 24.11.2023 за вих.№999 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для погодження розрахунків видатків та підписання акту звіряння розрахунків, у зв`язку із відсутністю у державному бюджеті України на 2023 рік державних субвенцій для місцевих бюджетів для відшкодування позивачу надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріями громадян. В якості доказів направлення такого листа відповідачем надано фіскальний чек від 24.11.2023.

25.01.2024 відповідач направив позивачу лист від 25.01.2024 №57, яким повідомив про відсутність правових підстав для погодження розрахунків видатків та підписання актів звірки у зв`язку із відсутністю у державному бюджеті України на 2024 рік державних субвенцій на відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги пільговим категоріям осіб. Відправлення такого листа підтверджується долученим до матеріалів справи фіскальним чеком від 25.01.2024.

Позивач під час розгляду справи не оспорював факти отримання ним вищевказаних листів відповідача.

Фінансовим відділом Виконавчого комітету Фастівської міської ради листом від 16.10.2024 вих.№2-10/98 повідомлено відповідача, що за період з 2023-2024 роки державні субвенції для відшкодування витрат за надані послуги зв`язку не виділялися.

Відповідно до листів від 01.08.2023 вих.№10575/0/2-23/56, від 20.05.2024 №1939/0/290-24/56 Міністерство соціальної політки України повідомило позивача, що органи соціального захисту населення мають доступ до Єдиної інформаційної системи соціальної сфери та можуть здійснювати верифікацію даних про пільговиків. У листі від 03.04.2024 вих.№2600-0703-5/70099 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на запит позивача повідомило, що розпорядником Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, є Міністерство соціальної політики України.

Відповідно до претензії від 21.05.2024 №11/40 позивач вимагав від відповідача відшкодувати витрати за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги за період з січня по грудень 2023 року у розмірі 332 479,15грн.

В якості доказів направлення вказаної претензії надано фіскальний чек від 21.05.2024 про прийняття для відправлення поштового відправлення №062, яке, як вбачається з відомості з офіційного вебсайту АТ «Укрпошта», вручено адресату 28.05.2024.

У відповідь на претензію відповідач листом від 22.05.2024 за вих.№426 повідомив позивача про відсутність правової можливості відшкодувати позивачу 332 479,15грн, оскільки Закон України «Про державний бюджет України на 2023» не передбачає державних субвенцій міським бюджетам на відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги.

Також, до позовної заяви позивач долучив лист від 07.10.2022 вих.№82і250/58-2552, який адресований начальнику управління соціального захисту населення Фастівської МР, та від 30.04.2023 вих.№80D482.04-2А, що адресований керівнику структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, якими повідомлено про розмір абонентської плати у тарифному плані «домашній базовий», «домашній безлімітний» та «простий», а також плату за встановлення телефонного апарату. Доказів направлення таких листів саме відповідачу не надано; описи вкладень до поштових відправлень №№141, 338, які надав позивач, не підтверджують направлення таких листів, оскільки в описах вкладень до таких відправлень зазначені листи з іншими реквізитами (82і250/58-2351 та 82і250/58-2574). Окрім того, наявність лише самого опису вкладення без надання розрахункового документу щодо прийняття такого відправлення (фіскального чеку, поштової накладної тощо) не може підтверджувати факт направлення листа №82і250/58-2351 особі, якій такий лист адресований. Отже, позивач не довів факту направлення листа 82і250/58-2351 відповідачу.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку відшкодувати витрати за надані позивачем телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги у спірний період, а також застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством, за порушення відповідного обов`язку.

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що: цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.167 ЦК України держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч.1 ст.170 ЦК України).

Так, позивач у справі - АТ «Укртелеком» у 2023 році був оператором телекомунікації, що внесений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації та здійснював надання відповідних послуг в т.ч. фізичним особам, які мають пільги з оплати таких послуг відповідно до чинного законодавства.

Метою діяльності позивача, як учасника господарських відносин, є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку від провадження підприємницької діяльності.

Таким чином, у позивача виникло право на відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у держави (її відповідного органу) як замовника послуг обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги.

Саме такий висновок щодо характеру правовідносин, які виникають між державою як замовником послуг на пільгових умовах відповідній категорії споживачів з метою забезпечення державних соціальних гарантій та особою, яка надає такі послуги, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від: 10.04.2018 у справі №927/291/17, 17.04.2018 у справі №906/621/17, 23.10.2019 у справі №911/1924/18 (у справах щодо відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян).

Засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та Законами України основних соціальних гарантій, визначає Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі Закон №2017-III).

Відповідно до ст.1 Закону №2017-III державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, встановлені законами пільги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Статтею 17 Закону №2017-III унормовано, що основні державні соціальні гарантії встановлюються законами з метою забезпечення конституційного права громадян на достатній життєвий рівень.

Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо забезпечення пільгових умов задоволення потреб у товарах та послугах окремим категоріям громадян, які потребують соціальної підтримки (ст.18 Закону №2017-III).

У ст.19 Закону №2017-III поділено соціальні гарантії на обов`язкові та додаткові.

Так, відповідно до ч.2 цієї статті державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, водночас ч.3 вказаної статті визначає, що органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №2017-III надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Пільги на послуги зв`язку, які надані у спірний період позивачем, для відповідних категорій громадян визначені рядом Законів України, а саме: «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (п.19 ч.1 ст.12, ч.6 ст.12, ч.6 ст.13, п.10 ч.1 ст.13, п.18 ч.1 ст.14), «Про жертви нацистських переслідувань» (п.18 ч.1 ст.61, п.10 ч.1 ст.62, п.17 ч.1 ст.63, п.19 ч.1 ст.64), «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (п.11 ч.1, ч.2 ст.20, п.1 ч.1, ч.2, 3 ст.21), «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (п.6 ч.1 ст.6 та ч.3 ст.7), «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (аб.2 ч.5 ст.12), «Про охорону дитинства» (п.4 ч.3 ст.13)

Згідно положень вказаних Законів фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією Законів про соціальний захист, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів.

Згідно з ч.1 ст.140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Відповідно до ст.143 Конституції України та ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження органів місцевого самоврядування поділяються на власні (самоврядні) та делеговані, тобто повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом.

У силу ч.3 ст.142 Конституції України: держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування; витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення за рахунок власних коштів і благодійних надходжень додаткових до встановлених законодавством гарантій щодо соціального захисту населення (пп. «а» п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Встановлення органами місцевого самоврядування додатково, тобто до встановлених законодавством, гарантій щодо соціального захисту населення є власними повноваженнями органу місцевого самоврядування, які можуть фінансуватися виключно з місцевого бюджету або благодійних надходжень.

Зазначене відповідає положенням ч.3 ст.19 Закону України Закону №2017-III щодо права органів місцевого самоврядування встановлювати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Водночас відповідно до пп. «є» п.9 ч.1 ст.87 Бюджетного кодексу України до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (з урахуванням особливостей, визначених п.5 ч.2 ст.67-1 цього Кодексу) належать видатки на інші програми в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Наразі такий перелік не затверджений, що, однак, не змінює фактичного існування програм в галузі соціального захисту та соціального забезпечення, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій, та не звільняє державу від здійснення видатків для забезпечення реалізації таких програм.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що пільги, з урахуванням яких скаржник у спірному періоді надавав телекомунікаційні послуги, встановлені законом, а не рішенням місцевого органу самоврядування; доказів прийняття органом місцевого самоврядуванням рішень про встановлення таких пільг та програм їх фінансування із місцевого бюджету не надано.

Можливість здійснення такого фінансування місцевими бюджетами всіх рівнів не означає наявність у відповідача обов`язку фінансування надання відповідних пільг, так як відповідні пільги запроваджені державою та обов`язок відшкодувати надання відповідних, встановлених державою пільг, у органу місцевого самоврядування виникає лише за наявності субвенцій з держбюджету або прийняття органом місцевого самоврядування програм щодо такого фінансування.

Положення п.6 ст.92 Конституції України та вищенаведених статей Закону №2017-III у сукупності свідчать про те, що покладання обов`язків з відшкодування спірних витрат на послуги зв`язку пільговим категоріям громадян на органи місцевого самоврядування є помилковим, оскільки боржником у цих правовідносинах є держава, яка здійснює свої цивільні права через відповідні органи.

Належним представником держави у спірних правовідносинах є той суб`єкт, який визначений законом про державний бюджет головним розпорядником бюджетних коштів, прийнятим законодавцем у році, що відповідає спірному періоду, за який понесені позивачем витрати за надання послуг зв`язку пільговим категоріям громадян підлягають компенсації (відповідних висновок викладений у п4.10 поставнови Верховного Суду від 06.10.2023 у справі №916/426/23),

Якщо держава не визначила законом такого головного розпорядника видатків, у такому випадку саме Кабінет Міністрів України слід вважати органом, в особі якого держава виступає відповідачем, адже відповідно до п.6 ч.1 ст.116 Конституції України саме Кабінет Міністрів України розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України.

Відповідна правова позиція з питань встановлення соціальних пільг і гарантій та суб`єктів, які зобов`язані фінансувати такі пільги, наведена в постановах Верховного Суду від 20.01.2022 у справі №904/138/21, 01.02.2022 у справі №904/141/20, 27.07.2022 у справі №904/7875/21, 09.06.2023 у справі №916/3938/21, 06.10.2023 у справі №916/426/23 та зводиться до того, що пільги, введені законами України, мають компенсуватися з державного бюджету з огляду на їх введення органом державної влади, і саме держава як замовник послуг є боржником у цих правовідносинах.

Вирішальним для вирішення питання за рахунок якого бюджету (державного чи місцевого) повинно здійснюватися відшкодування наданих послуг є встановлення органу, який прийняв рішення щодо введення відповідних пільг.

Перебування споживачів-пільговиків послуг зв`язку на території діяльності відповідача за відсутністю доказів надання субвенцій місцевому бюджету щодо фінансування відшкодування витрат оператора зв`язку з надання пільг, встановлених Законами України, або прийняття органом місцевого самоврядування рішення про фінансування таких пільг не є достатньою підставою для виникнення у відповідача зобов`язання з відшкодування відповідних витрат позивача на надання відповідних пільг.

Натомість, задоволення позову за рахунок видатків місцевих бюджетів може мати місце лише за наявності субвенцій із державного бюджету місцевому бюджету на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що стороною зобов`язання з компенсації витрат позивачу за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян є держава, а тому Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради не може бути боржником за таким зобов`язанням, тобто не є належним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови у позові (аналогічні висновки щодо належного відповідача у відносинах з відшкодування витрат за надані позивачем телекомунікаційні послуги окремим категоріям громадян, які користуються правом на пільги викладені у постановах Верховного Суду від: 07.08.2023 у справі №922/1418/22; 28.09.2023 у справі №916/2523/22; 06.10.2023 у справі №916/429/23).

При цьому, заміна неналежного відповідача належним здійснюється виключно за заявою відповідача, що визначено ч.2 ст.48 ГПК України, в силу якої, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Разом з тим, в процесі розгляду відповідної справи, позивачем не заявлялися клопотання про заміну неналежного відповідача, належним.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновками суду першої інстанції, що заявлені позивачем до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 332 479,15грн задоволенню не підлягають. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача, заявлені до відповідача, щодо стягнення 21145,20грн втрат від інфляції та 11 484,90грн 3% річних, нарахованих на основний борг за який відповідач не відповідає.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів акцентує увагу скаржника на тому, що відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 № 1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово - комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України», відповідач втратив право на призначення, виплату, а також відповідно здійснення відшкодування пільг громадянам. Цим правом наразі наділені уповноважені державні органи Пенсійного фонду України. Тому, з 1 грудня 2022 року, відповідач немає жодних повноважень на призначення, виплату, а також відповідно здійснення відшкодування пільг. Зокрема, передано всі справи по пільговикам до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за адресою: вул. Андрія Саєнка, буд. 10, м. Фастів, Київська обл., 08500.

Скаржник посилається на Положення про управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, затверджене рішенням Фастівської міської ради від 26.02.2020 року № 19 - LXXI - VII, яке, у зв`язку з прийняттям вищезазначеної постанови та передачею повноважень щодо призначення і виплати пільг та субсидій до територіальних органів Пенсійного фонду України, втратило свою чинність в частині призначення та виплати пільг і субсидій, та надалі було затверджене в новій редакції рішенням Фастівської міської ради від 05.09.2023 № 450-XLV-VIII (копія оновленого Положення в матеріалах справи).

Також скаржник вказуває на те, що телекомунікаційні послуги не входять до складу житлово - комунальних послуг та вважає посилання Відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 16.09.2022 року № 1041 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово - комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу Пенсійним фондом України» безпідставним. З огляду на це, Відповідач неодноразово повідомляв наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що у п. 1 чинної постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї» від 04.06.2015 № 389 вказано, що цей Порядок визначає механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), управління багатоквартирним будинком, комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, тепло- та електропостачання, природний газ (в тому числі послуги з транспортування, розподілу та постачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім`ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами, а також підтвердження права на інші види пільг, які надаються з урахуванням доходу (безоплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів, виробів медичного призначення, зубопротезування тощо) відповідно до законодавства.

Окрім того, згідно з п. 9 вищезазначеної постанови органи Пенсійного фонду України з урахуванням отриманої інформації, зазначеної в пунктах 6-8 цього Порядку (зокрема інформації про суми пенсійних виплат і факт працевлаштування пільговиків та членів їх сімей, відомості про яких містяться в Реєстрі осіб, які мають право на пільги; відомостей про доходи пільговиків і членів їх сімей тощо), визначають із 1 грудня 2022 року (структурні підрозділи з питань соціального захисту населення до 30 листопада 2022 року) середньомісячний сукупний дохід у розрахунку на одну особу сімей пільговиків, інформацію про яких внесено до Реєстру, шляхом ділення загальної суми грошових доходів кожного із членів сім`ї пільговика, на яких поширюються пільги, за попередні шість місяців на 6 і на кількість членів сім`ї. За результатами опрацювання, органами Пенсійного фонду України видається пільговикам довідка про право на отримання пільг за формою, встановленою у додатку до цієї постанови.

Тому, вищевикладене свідчить про те, що безпосередньо саме органи Пенсійного фонду України з 1 грудня 2022 року займаються не лише питанням отримання окремими категоріями громадян пільг на житлово - комунальні послуги, але й також питанням отримання ними пільг з оплати послуг за користування телефоном, послуг із встановлення квартирних телефонів.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішень в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скаргзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариство "Укртелеком" на рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 11.12.2024 у справі №911/2657/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Акціонерним товариством "Укртелеком".

4. Матеріали справи №911/2657/24 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено та підписано 17.03.2025.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Андрієнко

Є.Ю. Пономаренко