ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року Справа №906/660/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Петухов М.Г.

суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Переходько К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Семенівської сільської ради на рішення Господарського суду Житомирської області від 19.12.2024 (суддя Кравець С.Г., повне рішення складено 26.12.2024)

за позовом Семенівської сільської ради

до Фізичної особи-підприємця Пер`яна Олексія Васильовича

про стягнення 358 867,06 грн

за участю представників:

позивача - не з`явився,

відповідача - Костюкевич-Тарнавської О.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 19.12.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Пер`яна Олексія Васильовича на користь Семенівської сільської ради 32 562,10 грн безпідставно збережених коштів та 488,43 грн витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Семенівської сільської ради на користь Фізичної особи-підприємця Пер`яна Олексія Васильовича 32280,15 грн витрат на надання правничої допомоги.

Враховуючи п.271.2 ст.271 Податкового кодексу України, ст.12, 20, 23 Закону України "Про оцінку земель", Порядок ведення Державного земельного кадастру, затв. постановою КМУ від 17.10.2012 року №1051, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за к.н.:03:000:0721 було затверджено рішенням Семенівської сільської ради Бердичівського району №591 лише 02.11.2022 (тобто після 15 липня року, що передує бюджетному періоду), то її застосування для нарахування безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, к.н.:03:000:0721 можливе лише у період з 01.01.2024 по 09.02.2024.

Відтак, у період з 05.02.2024 до 31.12.2023 застосування позивачем при визначенні суми безпідставно збережених коштів нормативної грошової оцінки земельної ділянки виходячи з суми 1 946 862,09грн, суд вважає помилковим.

Суд зазначив, що позивачем до справи було надано лише витяг з нормативної грошової оцінки станом на 30.09.2022, яка, як встановлено судом, набрала чинності та може бути застосована лише з 01.01.2024. Із врахуванням п.7.28 постанови Великої Палати ВС від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20, будь-яких інших документів, на підставі яких би суд мав можливість встановити нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки у період з 05.02.2022 по 31.12.2023 матеріали справи не містять.

Таким чином, приймаючи до уваги ст.277 Податкового кодексу України, п.18 Методики нормативно грошової оцінки земельних ділянок, суд встановив, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з к.н.:03:000:0721 у 2022 році становить 34917,06 грн, у 2023 році становить 36 697,83 грн, а у 2024 році становить 1946862,09 грн.

Із урахуванням наведеного, здійснивши розрахунок по періодах нарахування визначених позивачем, суд дійшов висновку, що розмір безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою з к.н.:03:000:0721 без правовстановлюючих документів за період з 05.02.2022 по 09.02.2024 складає лише 32 562,10 грн. У частині стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі 326304,96 грн (358867,06 грн - 32562,10 грн) суд вказав, що вимоги позивача є безпідставними, а тому відмовив у їх задоволенні.

Окрім того, беручи до уваги юридичну кваліфікацію правовідносин у даній справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду представником відповідача документів, а також те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката в цілому є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаною адвокатом роботою і обсягом наданих послуг, господарський суд зазначив про обґрунтованість розміру вимог на професійну правничу допомогу.

Водночас, враховуючи, що лише частина вимог (у розмірі 32562,10 грн) судом задоволена, приймаючи до уваги ст.129 ГПК України щодо пропорційного розподілу судових витрат розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача та стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача в сумі 32280,15 грн.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Семенівська сільська рада звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Судові витрати просить стягнути з відповідача.

Апелянт, зокрема, вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що при розрахунку збережених відповідачем коштів без достатньої правової підстави у розмірі орендної плати, здійснений позивачем за період з 05.02.2022 по 09.02.2024 на підставі витягу з такої технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.09.2022, є безпідставним, оскільки такий витяг можна застосовувати лише з 01.01.2024.

Із посиланням на п.289.1, 289.2 ПК України, ст.12, 18, 23 Закону України "Про оцінку земель" зауважує, що вказані норми визнають належними доказами на обґрунтування оцінки землі довідку, витяг із Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка є об`єктом плати за землю, та технічну документацію на земельну ділянку, виготовлену компетентним органом.

Відтак, позивач наголошує, що розмір заявлених позовних вимог ґрунтується на витязі із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який сформований 30.09.2022, на самій технічній документації, яка складена 23.08.2022, та є належними доказами на обґрунтування оцінки земельної ділянки за спірний період. Крім того, на час подачі позову та проведення позивачем розрахунку боргу за період з 05.02.2022 по 09.02.2024 технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки була чинною, нормативна грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Також скаржник вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував при проведенні власного розрахунку розміру безпідставно збережених відповідачем коштів за користування земельною ділянкою за період з 05.02.2022 по 31.12.2023 ст.277 ПК України та Додаток 15 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а саме: неправильним є застосування нормативної грошової оцінки ріллі по Житомирській області у розмірі 21411,00 грн за 1 га на 2022-2023 роки для спірної земельної ділянки, цільове призначення якої для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної га іншої промисловості (код КВЦПЗ 11.02) із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Крім того, вказує, що суд першої інстанції не надав в повній мірі правової оцінки доводам та доказам, наданих позивачем та не взяв до уваги розрахунок боргу з платежу "Орендна плата з фізичних осіб" по ФОП Пер`ян О.В. за період з 05.02.2022 по 09.02.2024 (включно) за №14 від 19.03.2024, та Витяг № НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 10.09.2024. Даний витяг є доказом того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0721 (проіндексована) в 2024 році вже складає 2 353 756,00 грн.

Відповідач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання, призначене на 11.03.2025 року, позивач не забезпечив явку свого уповноваженого представника. При цьому, керуючись ст.42 ГПК України, подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Згідно з ч.12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи приписи ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, приймаючи до уваги відповідне клопотання позивача та той факт, що його явка в судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що правова позиція апелянта, викладена в апеляційній скарзі і про її зміну будь-яких заяв або клопотань він не подавав, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 між ОСОБА_1 (продавець) та Пер`яном О.В. (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за умовами п.1.2. якого, за даним договором відчужується нежитлова будівля, комора-накриття мінеральних добрив, під літерою "1-1" із залізобетонних стовпів, загальною площею 2197,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20).

Пунктом 1.3 договору сторони передбачили, що земельна ділянка, к.н.:03:005:0854, на якій розташована нежитлова будівля, передана Бердичівською районною державною адміністрацією Житомирської області в оренду продавцю згідно договору оренди земельної ділянки №616 від 29.01.2008 року.

28.10.2021 Семенівська сільська рада Бердичівського району Житомирської області рішенням №403 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності за межами населених пунктів" вирішила виготовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності, площею 2,6846 га з к.н.:03:005:0854 (землі промисловості), на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності громадян та знаходиться за межами населеного пункту с.Семенівка Бердичівського р-ну, Житомирської обл., на орієнтовній площі: 1,3000 га, 0,6000 га та 0,7846 га (а.с.29).

04.02.2022 Семенівська сільська рада зареєструвала право комунальної власності на земельну ділянку к.н.:03:000:0721, площею 1,6308 га, цільове призначення: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення (а.с.18).

Рішенням Семенівської сільської ради від 13.07.2022 №556 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок комунальної власності за межами населених пунктів", серед іншого, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки комунальної власності к.н.:03:000:0721, площею 1,6308 га (а.с.30-31).

13.07.2022 Семенівська сільська рада рішенням №559 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо розроблення нормативної грошової оцінки земельних ділянок комунальної власності" надала дозвіл Фізичній особі-підприємцю Пер`яну О.В. на розробку технічної документації щодо розроблення нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,6308 га, к.н. :03:000:0721 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості" (код КВЦПЗД 11.02), за адресою: "Житомирська обл., Бердичівський р-н, Семенівська територіальна громада, Комплекс будівель та споруд №18" (а.с.17).

Рішенням Семенівської сільської ради від 15.09.2022 №87 "Про внесення змін" внесено зміни до рішення виконавчого комітету від 17.02.2022 №25 "Про зміну адреси" та викладено п.1 рішення у наступній редакції "1. Змінити адресу об`єкту нерухомого майна - нежитлова будівля комора-накриття мінеральних добрив, загальною площею - 2197,5 м2, який розташований на земельній ділянці з к.н. :03:000:0721 з - "Житомирська обл., Бердичівський р-н, вулиця Семенівська, буд.116" на "Житомирська обл., Бердичівський р-н, Семенівська територіальна громада, комплекс будівель та споруд №25" (а.с.16, 38).

02.11.2022 Семенівська сільська рада рішенням №591 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з метою передачі в оренду ФОП Пер`ян О.В." затвердила Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код по КВЦІЗ 11.02) з метою передачі в оренду ФОП Пер`яну О.В., площею 1,6308 га, нормативно грошова оцінка становить 1946862,09 грн, к.н.:03:000:0721 яка розташована за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, Семенівська територіальна громада, Комплекс будівель та споруд №25 (а.с.33).

Рішенням Семенівської сільської ради від 02.11.2022 №593 "Про передачу в оренду земельної ділянки ФОП Пер`ян О.В." вирішено передати в оренду ФОП Пер`яну О.В. земельну ділянку комунальної форми власності, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Бердичівський р-н, Семенівська територіальна громада, Комплекс будівель та споруд №25, площею 1,6308га, к.н.:03:000:0721, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код по КВЦПЗ 11.02) із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, терміном на 49 років; встановлено розмір орендної плати в розмірі 12 % від діючої нормативно грошової оцінки землі в рік (а.с.35).

09.02.2024 між Пер`яном О.В. (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ШИНАУТІЛЬ" (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, за умовами п.1.1 якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність нежитлову будівлю, комору накриття мінеральних добрив, загальною площею 2197,5 кв.м, що знаходиться на вул.Семенівська, №116, в м.Бердичеві Житомирської обл. (а.с.39-40).

Враховуючи набуття ФОП Пер`яном О.В. права власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, та не оформлення ним у встановленому законодавством порядку речового права на земельну ділянку, на якій вказаний об`єкт знаходтться, що призвело до несплати орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою у період з 05.02.2022 року по 09.02.2024 року та як наслідок позбавило позивача можливості отримати дохід від передачі спірної земельної ділянки в оренду, Семенівська сільська рада звернулася з даним позовом до суду про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 358867,06 грн на підставі ст.1212 ЦК України.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Частиною 1 ст.377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ч.1, 2 ст.120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно ст.93 ЗК України та ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ч.3 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, відповідно до частини 2 якої особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями частини першої ст.21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" ч.1 ст. 96 ЗК України).

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).

У даній справі предметом позову є стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у зв`язку із використанням відповідачем земельної ділянки к.н. :03:000:0721, яка перебуває у комунальній власності Семенівської територіальної громади в особі Семенівської сільської ради.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом положень глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Частиною 1 ст.93 та ст.125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 цього Кодексу).

Отже, за змістом вказаних положень виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч.2 ст.120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.01.2018 при розгляді справи №820/7996/13-а.

Зазначені норми законодавства закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року у справі №922/3412/17 та постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 року у справі №913/169/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 26.02.2020 ФОП Пер`ян О.В. на підставі договору купівлі-продажу став власником нежитлової будівлі, комори-накриття мінеральних добрив, під літерою "1-1" із залізобетонних стовпів, загальною площею 2197,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Бердичів, вул. Семенівська (вул. Шелушкова), буд.116.

Власником спірної земельної ділянки, на якій знаходиться об`єкт нерухомості, який належав ФОП Пер`яну О.В. у період часу, за який заявлено позов, з 04.02.2022 є Семенівська територіальна громада в особі Семенівської сільської ради.

При цьому, апеляційним судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження належного оформлення відповідачем права користування вказаною земельною ділянкою під об`єктом нерухомого майна, зокрема, укладення відповідного договору оренди із сільською радою та державної реєстрації такого права у період 05.02.2022 по 09.02.2024, який заявлений у позові.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги належність нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці к.н.:03:000:0721 на праві власності відповідачу у період з 05.02.2022 по 09.02.2024, колегія суддів дійшла висновку про використання відповідачем спірної земельної ділянки без виникнення права користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.125, 126 ЗК України, що призвело до несплати відповідачем коштів за користування вказаною земельною ділянкою.

Таким чином, ФОП Пер`ян О.В. як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки, Семенівської сільської ради, зберіг у себе кошти у розмірі орендної плати, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти сільській раді на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17.

Щодо розміру безпідставно збережених коштів, апеляційний суд зазначає наступне.

Досліджуючи розмір належної до сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою судами враховується, що нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями п.288.5 ст.288 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 року у справі №920/739/17.

Відповідно до ст.5 Закону України "Про оцінку земель" (в редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.

Зважаючи на наведені норми, визначення розміру орендної плати за земельну ділянку комунальної власності, у розмірі якої нараховано до стягнення спірну суму безпідставно збережених грошових коштів здійснюється на основі нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч.2 ст.20 та ч.3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до ст.20 Закону України "Про оцінку земель", є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Водночас, у п.162 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, визначено відомості, які можуть бути надані державними кадастровими реєстраторами у формі: 1) витягу з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру; 2) довідки, що містить узагальнену інформацію про землі (території), за формою згідно з додатком 41; 3) викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану); 4) копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру. Витяги, довідки, викопіювання та копії документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру, в паперовій та електронній формі відповідно до Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" мають однакову юридичну силу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вірно зазначив, що земельне законодавство і ПК України не обмежують можливості подання доказів щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної (комунальної) власності для цілей сплати орендної плати виключно витягом із Державного земельного кадастру, належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка із Державного земельного кадастру, витяг із Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, наданий відповідно до ст.98-103 ГПК України, які містять інформацію щодо предмета спору в цій справі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20.

Порядок затвердження технічної документації з оцінки земель визначений ст.23 Закону України "Про оцінку земель", зокрема, ч.1, 3, 4 якої передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру. Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до п. 271.2 ст. 271 Податкового кодексу України.

Із аналізу п.271.2 ст. 271 ПК України вбачається, що якщо рішення місцевої ради щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок прийнято та офіційно оприлюднено відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липні поточного року, норми такого рішення застосовуються з 1 січня наступного бюджетного року (з початку планового періоду), а якщо після 15 липня, то норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Отже, враховуючи рішення Семенівської сільської ради від 02.11.2022 №591 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості з метою передачі в оренду ФОП Пер`ян О.В.", а також приймаючи до уваги інформацію, надану Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області №9-6-0.332-4541/2-24 від 25.11.2024 щодо нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0721 було затверджено рішенням Семенівської сільської ради Бердичівського району №591 лише 02.11.2022 (тобто після 15 липня року, що передує бюджетному періоду), то її застосування для нарахування безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою, кадастровий номер :03:000:0721 можливе лише у період з 01.01.2024 по 09.02.2024.

Відтак, застосування позивачем при визначенні суми безпідставно збережених коштів нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно витягу з нормативно грошової оцінки виходячи з суми 1946862,09 грн за період з 05.02.2024 до 31.12.2023 є помилковим.

Судами встановлено, що будь-яких інших доказів, на підставі яких можна було б встановити нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки у період з 05.02.2022 по 31.12.2023 (технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки), сторонами не надано.

Колегія суддів враховує, що відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Порядок визначення бази оподаткування земельним податком земель, для яких не виконана нормативна грошова оцінка земельних ділянок, передбачає застосування у якості бази розмір нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по області як публічного показника нормативної грошової оцінки земельних ділянок зафіксованого для земель відповідної території (ст. 277 ПК України).

Таким чином, для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено та які не належать до сільськогосподарських угідь, базова величина нормативної грошової оцінки щодо яких визначена у порядку ст.277 ПК України, що спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.277 ПК України, п.18 Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затв. постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 03.11.2021, а також п.9 підр.6 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України, суд першої інстанції вірно визначив, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0721 у 2022 році становить 34 917,06 грн, у 2023 році становить 36 697,83 грн, а у 2024 році становить 1946 862,09 грн.

Отже, здійснивши розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів (орендної плати) в розмірі 32 562,10 грн на підставі ст.1212 ЦК України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельної ділянки, на якій у період з 05.02.2022 по 09.02.2024 був розміщений належний йому на праві власності об`єкт нерухомості, та відповідно лише часткового задоволення позовних вимог.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Житомирської області від 19.12.2024 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Семенівської сільської ради задоволенню не підлягає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Окрім того, враховуючи положення ст.269 ГПК України щодо меж перегляду оскаржуваного судового рішення, зважаючи на те, що апеляційна скарга не містить жодних доводів щодо скасування рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, а також приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про наявність правових підстав для залишення оскаржуваного рішення без змін по суті спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення господарського суду без змін і в частині стягнення з Семенівської сільської ради на користь ФОП Пер`яна О.В. витрат на правову допомогу у сумі 32280,15 грн.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Житомирської області від 19.12.2024 у справі №906/660/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Семенівської сільської ради - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена "13" березня 2025 р.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.