ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" березня 2025 р. Справа№ 910/7408/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024

у справі № 910/7408/24 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан»

про стягнення 8 022,55 грн,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (далі - ТДВ «СК «Гардіан») про стягнення 8 022,55 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі сертифікату добровільного страхування наземного транспорту «Автоцивілка навпаки» №026076/4640/0150179 від 12.09.2023, позивач прийняв на себе зобов`язання по відшкодуванню матеріальної шкоди застрахованому транспортному засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1

18.12.2023 відповідно до даних повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») в місті Чернівці на вулиці Героїв Майдану, 31 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

На момент вчинення ДТП цивільна відповідальність власника транспортного засобу Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 була забезпечена полісом ЕР217712355, страховиком якого є Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан».

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, водій транспортного засобу Ford Focus д.н.з. НОМЕР_2 громадянин ОСОБА_2 є винуватцем у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 18.12.2023.

19.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою вих. №3 про подію з ознаками страхового випадку.

Відповідно до ремонтної калькуляції № від 26.12.2023 вартість відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 установлено у розмірі 41 725,66 грн.

27.12.2023 позивач, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автотранспортного засобу, склав страховий акт №3, за яким сума страхового відшкодування складала 39 860, 00 грн. Вказане страхове відшкодування було виплачене страхувальнику за платіжною інструкцією №133292 від 28.12.2023.

Керуючись положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», як страховика винуватця ДТП, із заявою №34979 від 11.01.2024 про відшкодування страхової виплати у розмірі 39 860,00 грн.

13.02.2024 відповідач з урахуванням франшизи відшкодував позивачу частину страхової виплати у розмірі 28 637,47 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №200920 від 13.02.2024.

Невідшкодованою залишилась вимога на суму 8 022,55 грн., про стягнення якої з відповідача позивач звернувся в судовому порядку.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що позивачем не надано документів, які би підтверджували проведення відновлювального ремонту забезпеченого транспортного засобу. Натомість надану позивачем ремонтну калькуляцію № від 26.12.2023 апелянт не вважав є автотоварознавчим дослідженням, складеним експертом.

На переконання відповідача, розмір матеріального збитку, завданого власнику Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_1 , тобто вартість відновлювального ремонту без врахування зносу та ПДВ, мала становити не більше 31 837, 47 грн., тому й була сплачена відповідачем позивачу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі № 910/7408/24 позов ПрАТ «СК «Уніка» до ТДВ «СК «Гардіан» про стягнення 8 022, 55 грн. задоволено. Стягнуто з ТДВ «СК «Гардіан» на користь ПрАТ «СК «Уніка» суму страхового відшкодування у розмірі 8 022,55 грн., судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Суд визнав відповідача особою відповідальною перед позивачем як особою, яка виплатила страхове відшкодування і внаслідок чого набула права вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Також суд першої інстанції встановив, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу у результаті зіткнення двох автомобілів внаслідок ДТП.

Не погодившись з висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції під час прийняття рішення, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» через підсистему «Електронний суд» 27.11.2024 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 по справі №910/7408/24 та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог до ТДВ «СК «Гардіан» відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права, а також за неповного встановлення обставин, що мають значення для справи.

Скаржник вказував, що з метою визначення розміру страхового відшкодування ним була замовлена Консультація № 13-D/14/66 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті якої скаржник прийшов до висновку, що вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу та без ПДВ становить не більше 31 837,47 грн.

Скаржник стверджував, що позивач не надав документів, що підтверджують проведення відновлювального ремонту ТЗ «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 на СТО, що є платником ПДВ, отже підстави для доплати розміру ПДВ у відповідача були (та залишаються) відсутні.

На думку апелянта розмір вимог визначений на підставі калькуляції, яка не є автотоварознавчим дослідженням і яка складена не експертом, не містить підпису особи, яка її склала та посади, що взагалі позбавляє можливості перевірити кваліфікацію цієї особи та її повноваження на складання такого документу.

Крім того, відповідач вказував, що поданий ним звіт №05-D/15/38 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного ТЗ «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_1 , суд першої інстанції залишив поза увагу у супереч вимогам ГПК України, а у мотивувальній частині оскаржуваного рішення не відобразив його оцінку, мотивів його відхилення.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі № 910/7408/24 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів 24.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/7408/24 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7408/24 за апеляційною скаргою ТДВ «СК «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024. Розгляд апеляційної скарги ТДВ «СК «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі № 910/7408/24 здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам по справі встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, не скорилось, відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подало.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Визначальним моментом для звернення страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування до винної особи або його страховика є сам факт виплати страхового відшкодування постраждалій особі.

Приписи п. 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) надають можливість страховику здійснити страхове відшкодування безпосередньо на рахунок фізичної особи. До того ж, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На переконання суду апеляційної інстанції визначення розміру збитків на підставі ремонтної калькуляції, складеної за допомогою комп`ютерної програми «Audatex», не суперечить умовам чинного законодавства, позаяк комп`ютерна програма «Audatex» рекомендована пунктом 59 додатку 6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003.

З урахування викладеного, доводи скаржника про те, що лише рахунок СТО є доказом визначенняреальної вартості відновлювальних робіт є неспроможним.

За умови відсутності спору щодо такого розміру між страхувальником та страховиком та відсутності висновку експерта про іншу суму страхового відшкодування ремонтна калькуляцію № від 26.12.2023, на момент вирішення спору у суді першої інстанції, є належним доказом для визначення вартості відновлювального ремонту.

Ризик пошкодження чи втрати майна несе його власник.

Страховик у договору цивільної відповідальності власників транспортних засобів при здійсненні страхування установлює ступінь фізичного зносу транспортного засобу і зобов`язується перед страхувальником відшкодувати йому вартість ремонтних відновлювальних робіт транспортного засобу при його пошкодженні у результаті ДТП.

Страховик особи, з вини якої транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, не наділений правом оспорювати розмір виплаченого страхового відшкодування власнику чужого транспортного засобу, оскільки такого права не має особа, відповідальність якої ним застрахована.

Такий висновок випливає з ч. 1 ст. 993 ЦК України.

Вказане спростовує доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі з посиланням на поданий ним звіт №05-D/15/38 про визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до копії платіжної інструкції №133292 від 28.12.2023 позивач сплатив на рахунок ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 39 860,02 грн., в платіжному дорученні міститься застереження, що зазначена сума перерахована без ПДВ, отже доводи скаржника, про те, що при здійсненні позивачем виплати страхового відшкодування була врахована сума ПДВ не відповідають дійсносним обставинам справи.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що страховий акт №3 від 27.12.2023, платіжна інструкція №133292 від 28.12.2023, копії яких наявні в матеріалах справи, є достатньо переконливими доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування без ПДВ, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Решта доводів учасників справи та всі подані відповідно до процесуального закону докази колегією суддів уважно досліджені та розглянуті та не спростовують вказаного висновку суду. У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного апелянтом судового рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі №910/7408/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024 у справі №910/7408/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7408/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко