номер провадження справи 4/188/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 Справа № 908/2709/24

м.Запоріжжя Запорізької області

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25)

до відповідача Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14)

про стягнення 69 867 905,38 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

при секретарі судового засідання Батрак М.В.

За участю представників сторін:

від позивача Сінявська Г.В., на підставі довіреності № 25/11-40 від 25.11.2024 (адвокат) (в режимі відеоконференції);

від відповідача Вачарія Є.Р., на підставі довіреності № 262 від 11.12.2024 (адвокат);

08.10.2024 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява вих. № 01/54435 від 08.10.2024, сформована в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС 08.10.2024, (вх. № 2981/08-07/24 від 08.10.2024) Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 32 155 644,46 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, в тому числі 31 535 413,49 грн. основного боргу за надані послуги, 234 709,64 грн. 3 % річних та 358 521,33 грн. інфляційних втрат.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 справу № 908/2709/24 за вищевказаною позовною заявою розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2709/24, справі присвоєно номер провадження справи 4/188/24, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.11.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.11.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 908/2709/24 до 12.01.2025 та відкладено підготовче засідання на 09.12.2024.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2024 прийняті до розгляду збільшені позовні вимоги про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 69 867 905,38 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, в тому числі 67 108 943,67 грн. основного боргу за надані послуги, 605 387,88 грн. 3 % річних та 2 153 573,83 грн. інфляційних втрат. Цією ж ухвалою в підготовчому засіданні оголошувалася перерва до 13.01.2025

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/2709/24 та призначено справу до розгляду по суті, судове засідання призначено на 22.01.2025.

В судовому засіданні оголошувались перерви без постановлення ухвали до 13.02.2025 і до 24.02.2025, про що зазначено в протоколах судових засідань від 22.01.2025 і від 13.02.2025.

В судове засідання 24.02.2025 з`явилися представники позивача і відповідача, судове засідання проводилося в режимі відеоконференції з використанням системи відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.

До системи відеоконференцзв`язку 24.02.2025 приєднався представник позивача, представник відповідача приймав участь в судовому засіданні безпосередньо в залі суду.

В судовому засіданні 24.02.2025 справу розглянуто, на підставі ст. 240 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та долучених судом до матеріалів справи.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві, мотивовані посиланням на приписи ст., ст. 16, 525, 526, 530, 610-612, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України, положення Закону України «Про ринок електричної енергії». Підставою для звернення з позовом до суду зазначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги з передачі електричної енергії за період з січня по жовтень 2024 року (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), внаслідок чого станом на час подання позивачем до суду заяви про збільшення позовних вимог у даній справі у відповідача виникла заборгованість у розмірі 67 108 943,67 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг з передачі електричної енергії позивач, керуючись приписами діючого законодавства та положеннями укладеного сторонами договору, нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 605 387,88 грн. і інфляційні втрати в розмірі 2 153 573,83 грн. З урахуванням викладеного, позивач просив суд збільшені позовні вимоги задовольнити повністю, а також покласти на відповідача судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідачем подано суду Відзив на позовну заяву (вх. № 21306/08-08/24 від 30.10.2024), в якому відповідач проти позову заперечив повністю та зазначає, що не погоджується з заявленими позивачем обсягами наданих послуг з передачі електричної енергії за спірний період. Так, з 24.02.2022 здійснюється військова агресія Російської Федерації проти України у зв`язку із чим на всій території України введений воєнний стан. ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» є оператором системи розподілу та надає послуги з розподілу електричної енергії на території Запорізької області, більша частина якої відноситься до територій, на яких ведеться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих територій. Починаючи з 07.07.2022 відокремлені структурні підрозділи в м. Мелітополь, м. Бердянськ, м. Енергодар, м. Токмак, м. Василівка захоплені військовими формування країни агресора РФ. Вказаний злочин зареєстровано в ЄРДР за номером 0001536, з кваліфікацією злочину за ст. 28 ч.2, ст. 111-2 ч.1 КК України. ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» на значній території (тимчасово окупованій території) обмежено у виконанні зобов`язання при здійсненні діяльності з розподілу електричної енергії в частині контролю над системою ліній, допоміжного обладнання, обладнання для трансформації та перемикань, що використовується для розподілу електроенергії в структурних підрозділах; відсутній доступ до розрахункових засобів обліку (відсутність засобів зв`язку) та не надходять відомості споживачів про обсяг спожитої ними електричної енергії; від суміжних ліцензіатів (операторів системи, ППKO) до ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надходять дані комерційного обліку щодо обсягів прийому/віддачі електричної енергії в мережу, які можуть бути валідовані після деокупації території та отримання доступу до приладів обліку. Контроль над обладнанням та мережами тимчасово окупованих територій ліцензійної діяльності зі сторони ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» втрачено повністю. У ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» відсутня можливість перевірити дані засобів комерційного обліку на місці їх встановлення. Відсутній зв`язок передачі даних та технічна можливість передачі цифрової інформації засобами передачі даних каналом GSM від лічильників до серверів збору даних відповідно до ККО. Відсутня можливість направлення персоналу для перевірки стану вузлів обліку приєднаних споживачів та перевірки фактичних обсягів споживання/виробництва. В свою чергу, постачальник комерційного обліку (ППКО) повинен забезпечувати комерційний облік електричної енергії для здійснення розрахунків на організованих сегментах ринку електричної енергії із дотриманням Кодексу комерційного обліку електричної енергії. Таким чином, в період дії воєнного стану у ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» відсутня можливість валідації даних комерційного обліку у формі придатній для подальшої їх обробки НЕК «УКРЕНЕРГО». Вчинення зазначених дій можливо виключно після отримання доступу до приладів обліку. НКРЕКП листом № 32615/20.5/9-23 від 19.12.2023 із посиланням на протокол НКРЕКП від 03.07.2023 № 48-п висловлено позицію, що розрахунки за електричну енергію вироблену генеруючими установками на тимчасово-окупованих території має бути врегульоване після деокупації та прийняття відповідного Закону. Отже, Регулятором підтверджено, що відповідач не має можливості відстежувати обсяги надходження електроенергії до мереж розподілу. На підставі викладеного відповідач вважає, що позивачем не доведено достовірність заявлених обсягів технологічних витрат електричної енергії, тобто обсягу послуг з передачі електричної енергії, відповідно не доведено та не обґрунтовано реального розміру заборгованості, що заявлена до стягнення. Також у відзиві зазначено, що 14.08.2023 відповідач отримав сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-23-3559 щодо неможливості з 01.08.2022 виконання своїх зобов`язань по договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041 від 27.05.2019 на територіях, на яких велися (ведуться) бойові дії, або тимчасово окупованих територіях. Сертифікатом ТПП підтверджено неможливість надання оператору системи передачі (ОСП) (позивачу по справі) своїх прогнозних даних щодо споживання, розподілення та виробництва електричної енергії згідно з вимогами Кодексу системи передачі. Крім того, ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» наполягає на тому, що ним не узгоджені і не підписані надані позивачем через сервіс АСКОД Акт коригування від 30.05.2024 до Акту п/п від 31.01.2024, Акт коригування від 13.06.2024 до Акту п/п від 29.02.2024, Акт коригування від 25.06.2024 до Акту п/п від 31.03.2024. Отже, обсяги послуг з передачі електричної енергії не погоджені відповідачем, відтак розрахунок заборгованості за договором, виконаний позивачем, є не коректним та таким, який не відповідає дійсності. У зв`язку із цим відповідач не погоджується з розміром заявлених до стягнення сум інфляційного збільшення та 3 % річних. На підставі викладеного, відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, недоведеними та необґрунтованими та просить суд відмовити ПрАТ «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» в задоволенні позову повністю.

Позивач на підставі ст. 166 ГПК України надав Відповідь на відзив (вх. № 21930/08-08/24 від 11.11.2024), в якій вважає безпідставним і необґрунтованим заперечення відповідача. Так, відповідач стверджує, що не погоджується з обсягами наданих послуг з передачі електричної енергії за спірний період, у підтвердження чого посилається на непідписання з боку ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акту коригування від 30.05.2024 до Акту п/п від 31.01.2024, Акту коригування від 13.06.2024 до Акту п/п від 29.02.2024 та Акту коригування від 25.06.2024 до Акту п/п від 31.03.2024. Проте, самі акти приймання-передачі послуги за вказані періоди відповідачем підписані, а стосовно непідписання актів коригування, то відповідачем не надано суду доказів, що ним відповідно до вимог п. 6.5 договору була розпочата процедура оскарження цих актів коригування, тому ці акти вважаються прийнятим без розбіжностей. Також позивач просить суд врахувати, що за весь період виникнення заборгованості, за стягненням якої позивач звернувся до суду, позивач визначав плановий обсяг послуги на основі наданих відповідачем повідомлень. Жодного заперечення щодо планового обсягу позивач від відповідача не отримав. Відповідач погоджувався з обсягами отриманих послуг за спірний період, підписуючи акти надання послуги без зауважень. Відповідно до даних розміщених на сайті відповідача за посиланням: https://ua.energy/uchasnikam_rinku/administrator-komertsijnogo-obliku/reyestr-ppko-taprotsedura-yih-reyestratsiyi/ ПАТ «Запоріжжяобленерго» зареєстрований у адміністратора комерційного обліку (АКО) як постачальник послуг комерційного обліку ППКО. Також ПАТ «Запоріжжяобленерго» є адміністратором точок комерційного обліку (АТКО), оператором даних комерційного обліку (ОДКО), оператором засобів комерційного обліку (ОЗКО) і оператор зчитування даних з лічильників (ОЗД) функції як учасника ринку в якості ППКО (п. 2.1.7 Кодексу комерційного обліку електричноїенергії). Обсяг послуги з передачі електричної енергії визнається та коригується відповідно даних, наданих відповідачем як учасником ринку в якості ППКО, а не позивачем самостійно. Крім того, відповідно до п. 6.2 Тимчасового порядку визначення обсягів купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період, затвердженого постановою НКРЕКП № 2118 від 28.12.2018 (Тимчасовий порядок), оператори систем на підставі фактичних обсягів надходження електричної енергії формують погодинні обсяги купівлі електричної енергії по кожному електропостачальнику у розрахунковому місяці. Для коректного відображення даних комерційного обліку на об`єктах, що розташовані на тимчасово окупованих територіях АКО листом від 29.11.2022 № 01/52942 звертався до операторів системи щодо необхідності здійснювати завантаження даних комерційного обліку в систему управління ринком (MMS) та ПК «Датахаб» виключно по об`єктах електроенергетики, які здійснюють синхронну роботу з ОЕС України та інформувати АКО в разі завантаження даних комерційного обліку іншими ППКО в ролі ОДКО по електроустановках, які приєднані до мереж відповідного оператора системи, але не здійснюють синхронну роботу з ОЕС України. Також листом від 29.11.2022 за № 01/52942 повідомило операторів системи за списком, про необхідність інформувати АКО в разі завантаження даних комерційного обліку іншими ППКО в ролі ОДКО по електроустановках, які приєднані до мереж відповідного оператора системи, але не здійснюють синхронну роботу з ОЕС України. Питання сертифікації даних комерційного обліку по електроустановках, що приєднанні до елементів системи передачі/розподілу, які працюють (працювали) не синхронно з ОЕС України було предметом розгляду під час засідання НКРЕКП 03.07.2023, що підтверджується протоколом № 48-п. Отже, до 14.06.2023 АКО зводився баланс електричної енергії на підставі даних комерційного обліку валідованих ППКО, зокрема переданих відповідачем, після 14.06.2023 дані комерційного обліку стосовно яких відсутня перевірена інформація про синхронну роботу з ОЕС України не приймаються до системи ММS (не використовуються в розрахунках між учасниками ринку) (лист 01/29765 від 19.06.2023). З урахуванням того, що предмет розгляду даної справи стосується заборгованості з січня 2024 року, посилання відповідача на не можливість отримання відомостей від споживачів, які знаходяться на окупованої території, і, як наслідок, підтвердити спожиті обсяги не відповідає дійсності, оскільки відповідні дані комерційного обліку по ТОТ не використовуються в розрахунках з 14.06.2023. Також позивач просить суд врахувати, що відповідач не довів допустимими та належними доказами факту того, що введення воєнного стану в Україні призвело до неможливості виконання ним зобов`язань за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії. За таких обставин, доводи відповідача про недоведеність обсягів наданої послуги за спірний період та про безпідставність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідач процесуальним правом на подання заперечень на відповідь на відзив не скористався, відповідні заперечення суду не надав.

05.12.2024 та 19.12.2024 відповідачем подані суду Письмові пояснення у справі (вх. № 23836/08-08/24 від 05.12.2224 і вх. № 24901/08-08/24 від 19.12.2024), в яких відповідач просить суд при вирішення спору у даній справі врахувати правову позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, яка викладена в постанові від 02.06.2023 у справі № 914/2355/21, відповідно до якої основною первинною ознакою будь-якої господарської операції, як то надання послуг чи виконання робіт, є її реальність. Наявність належним чином оформлених первинних документів (підписаних уповноваженими представниками обох сторін) є вторинною, похідною ознакою. Неналежне документальне оформлення господарської операції відповідними первинними документами, зокрема непідписання замовником актів приймання робіт/послуг без надання у визначені договором та/або законом строки вмотивованої відмови від їх підписання, не може свідчити про їх безумовну невідповідність змісту господарської операції (наданим послугам або виконаним роботам). Правові наслідки створює саме господарська операція (реальне надання послуг/виконання робіт), а не первинні документи. Наведеним, на думку відповідача, повністю спростовуються твердження позивача, що Акти коригування від 30.05.2024, 13.06.2024 та 25.06.2024 нібито є прийнятими відповідачем без розбіжностей у зв`язку з не ініційованою процедурою їх оскарження. Крім того, у справі № 922/2263/22 за позовом «НЕК «Укренерго» до АТ «Харківобленерго» про стягнення заборгованості за врегулювання небалансів електричної енергії, у постанові від 11.07.2023 Східний апеляційний господарський суд зазначив, що суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що той факт, що відповідач не скористався своїм правом на оскарження рахунків-фактур, а також актів приймання передачі послуги в частині наданих об`ємів у передбачений спірним договором строк, не позбавляє останнього права навести свій контррозрахунок заборгованості під час розгляду справи в суді, подавши для цього відповідні докази. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

30.12.2024 позивачем надані суду Пояснення у справі (вх. № 25551/08-08/25 від 30.12.2024), в яких позивач наполягає на тому, що акти приймання-передачі послуги за спірний період відповідачем підписані, у підтвердження чого суду надані відповідні письмові докази, а непідписання відповідачем актів коригування без дотримання вимог п. 6.5 договору є свідченням того, що ці акти вважаються прийнятим без розбіжностей. Щодо посилань відповідача на висновки суду апеляційної інстанції у справі № 90/22/2263/22, то позивач зазначає, що предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення заборгованості за договором про врегулювання небалансів електричної енергії. Умови здійснення оплати за отримані послуги з врегулювання небалансів електричної енергії суттєво відрізняються від умов оплати за отримані послуги передачі електричної енергії. Таким чином, позивач вважає, що справа № 922/2263/22 не корелюються зі справою № 908/2709/24 з предметом позову про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з передачі електричної енергії.

20.01.2025 відповідачем надано суду Клопотання про зменшення заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат (вх. № 1378/08-08/25 від 20.01.2025), в якому ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» просить суд у разі задоволення позовних вимог зменшити розмір заявлених до стягнення 3 % річних і інфляційних нарахувань на 95 %. Подане клопотання мотивоване важким фінансово-господарським станом підприємства, що зумовлено негативними наслідками від ведення на території України воєнних дій у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, окупацією значної території Запорізької області Російською Федерацією, у зв`язку із чим катастрофічно знизилися показники оплати споживачів за електричну енергію, значно збільшився обсяг кредиторської та дебіторської заборгованості ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО». За таких обставин, відповідач не має об`єктивної можливості одночасно і в повному обсязі виконати рішення суду у даній справі. Крім того, враховуючи важкий фінансово-господарський стан підприємства відповідач не має змоги вчасно проводити оплату вкрай необхідного обладнання та матеріалів для відновлення електричних мереж, об`єктів енергетичної інфраструктури, які були пошкоджені або зруйновані внаслідок бойових дій, що в теперішніх умовах є найбільш пріоритетним.

06.02.2025 від позивача надійшли Додаткові письмові пояснення у справі (вх. № 2724/08-08/25 від 06.02.2025), в яких ПрАТ НЕК «УКРЕНЕРГО» фактично заперечило проти доводів, наведених відповідачем в обґрунтування поданого ним клопотання про зменшення 3 % річних та інфляційних нарахувань, вважає доводи, на які посилається відповідач такими, що не підтверджують наявність у спірних правовідносинах виключних обставин, які є підставами для зменшення судом річних відсотків та інфляційних нарахувань. Крім того, позивач просить суд врахувати, що заявлені ним до стягнення розмір річних відсотків та інфляційних нарахувань є об`єктивним, оскільки становить лише 4 % від заявленої до стягнення суми основного боргу.

11.02.2025 через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС до господарського суду Запорізької області від ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» надійшла Заява (вх. № 3051/08-08/25 від 11.02.2025), якою відповідач просить суд долучити до матеріалів справи платіжні інструкції № 775 і № 776 від 30.01.2025 про сплату на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 3 054 000,00 грн. за надані послуги за червень 2024 року та 6 466 986,26 грн. за надані послуги за травень 2024 року. Також в цій заяві відповідач просив суд долучити до матеріалів справи № 908/2709/24 копії наступних документів: - довідки від 06.01.2025 № 003-92/26 «Дебіторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» станом на 01.12.2024»; - висновку експерта № 003-СНЮ/24 від 17.01.2025; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 2023 рік; - Балансу (форма № 1) та Звіту про фінансові результати (форма № 2) за 9 місяців 2024 року; - довідки про податковий борг; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок» станом на 01.12.2024»; - довідки щодо мінімально необхідних платежів ПАТ «Запоріжжяобленерго» в межах, передбачених затвердженою структурою тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання; - довідки «Кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» за роботи, послуги, ТМЦ станом на 01.12.2024»; - довідки щодо дефіциту обігових коштів ПАТ «Запоріжжяобленерго». Крім того, відповідач повторно просив зменшити розмір заявлених позивачем до стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань до 95 %.

Стосовно поданої ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Заяви (вх. № 3051/08-08/25 від 11.02.2025) суд зазначає наступне.

Докази часткової сплати відповідачем заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії в частині сплати 3 054 000,00 грн. за надані послуги за червень 2024 року та 6 466 986,26 грн. за надані послуги за травень 2024 року судом приймаються до розгляду та залучаються до матеріалів справи № 908/2709/24.

Щодо залучення до матеріалів справи № 908/2709/24 документів, про які зазначав відповідач, то суд залишає вказані документи без розгляду, виходячи з наступного.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони.

Змагальність господарського процесу полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

За приписами ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 4 ст. 80 ГПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 177 ГПК України передбачено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

За частиною другою ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13.01.2025 закрито підготовче провадження у справі № 908/2709/24 та призначено справу до розгляду по суті.

Порядок розгляду справи по суті регламентовано главою 6 ГПК України, частиною першою ст. 207 якої передбачено, що головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

При цьому частина друга зазначеної статті передбачає, що заяви і клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, суд залишає без розгляду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для залучення копій документів, про які зазначає відповідач, у зв`язку із порушенням відповідачем процесуального порядку подання письмових доказів.

Розглянувши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

УСТАНОВИВ

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Закон України «Про ринок електричної енергії» правову основу функціонування ринку електричної енергії становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Пунктом 5 ч. 2 статті 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема правилами роздрібного ринку.

Частиною 5 ст. 2 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником «останньої надії».

Пунктом 16 ч. 2 статті 3 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що функціонування ринку електричної енергії здійснюється на принципах, відповідальності учасників ринку за недотримання правил ринку, правил ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов договорів, що укладаються на цьому ринку.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі.

Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «УКРЕНЕРГО» (позивач у справі, НЕК «УКРЕНЕРГО») є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 № 73 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.11.2017 № 829-р «Про погодження перетворення державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у приватне акціонерне товариство».

НЕК «УКРЕНЕРГО» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 ЦК України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго» (публічно доступний за адресою: https://ua.energy/pro_kompaniyu/statut/statut-ta-ustanovchi-dokumenty/).

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» НЕК «УКРЕНЕРГО» виконує функції оператора системи передачі юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Як унормовано п. 2 ч. 3 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі.

Згідно з п. 10. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про надання послуг з передачі електричної енерегії.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2024 між НЕК «УКРЕНЕРГО» (Оператор системи передачі (ОСП)) та Публічним акціонерним товариством «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (відповідач у справі, Користувач) укладено Договір № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом підписання відповідачем 01.01.2024 заяви-приєднання (надалі - Договір).

Текст договору приєднання про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, його редакції та додатки опубліковані на офіційному сайті НЕК «УКРЕНЕРГО» за наступним посиланням: https://ua.energy/uchasnikam_rinku/reyestratsiya-uchasnykivrynku/dogovory/#148-16b0f4f3-d1df.

Наказами НЕК «УКРЕНЕРГО» від 03.10.2023 № 549 та від 07.06.2024 № 343 затверджувалися відповідні редакції договору приєднання про надання послуг з передачі електричної енергії та додатків до нього.

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 4 ст. 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.

Відповідно до умов Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП від 01.01.2024 (в редакції наказу НЕК «УКРЕНЕРГО» від 07.06.2024 № 343, надалі умови Договору викладені в цій редакції) цей Договір встановлює права та обов`язки ОСП та Користувача за всіма видами його діяльності на ринку електричної енергії. За цим Договором ОСП зобов`язується безперервно надавати послугу з передачі електричної нерегії (надалі послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього Договору. Послуга, яка надається за цим Договором, згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010) має код 35.12. (п., п. 1.3, 2.1 Договору)

Під час виконання вимог цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавства України, зокрема Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами ринку, Кодексом системи передачі, Кодексом системи розподілу, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, ліцензіями, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, та іншими нормативно-правовими актами, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України. (п., п. 2.2, 3.2 Договору)

Пунктом 4.1 Договору планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або ставки плати за послугу з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/.

Ціна Договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. (п. 4.3 Договору)

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що для розрахунків за Договором використовується плановий і фактичний обсяг послуги:

1) Плановий обсяг послуги визначається відповідно до розділу ХІ КСП на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експерту та/або імпорту електричної енергії;

2) фактичний обсяг послуги у розрахунковому місяці визначається відповідно до розділу XI Кодексу системи передачі.

Пунктом 6.1 Договору сторонами погоджено, що розрахунковим періодом за цим Договором є 1 календарний місяць.

Як встановлено в пункті 6.2 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів та розрахунків:

1 платіж до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО (адміністратора комерційного обліку) за кожну декаду розрахункового періоду.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням в порядку, визначеному законодавством електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуги Користувач здійснює до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому отримав акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахування в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання Актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3-х робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

Відповідно до п. 6.5 Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від OCП за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі Послуги вартість та/або фактичний обсяг Послуги шляхом направлення OCП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає OCП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

За умовами частин 7 та 8 п. 6.6 Договору у разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем Послуги перевищує суму нарахованої вартості послуги по цьому Договору, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 робочих днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або самостійно враховує їх як оплату Послуги наступних розрахункових періодів (у випадку відсутності заяви Користувача про повернення надлишку коштів). За наявності заборгованості за Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований с оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

Згідно з п. 10.1 Договору ОСП щокварталу оформлює акт звірки рахунків наданої послуги та в строк до 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом, відповідно до форми, наведеної в додатку 3 до цього Договору, надсилає його Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (за допомогою Сервісу) або надає Користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані зі своєї сторони. Користувач протягом 3 робочих днів з дня отримання акта звірки розрахунків наданої послуги заповнює його зі своєї сторони, підписує його та повертає один примірник ОСП. У разі виникнення розбіжностей за актом звірки між сторонами Користувач має право протягом 3 робочих днів з моменту отримання акта звірки розрахунків наданої послуги відобразити такі розбіжності із відповідним обґрунтуванням в отриманому акті звірки, підписати його та повернути ОСП.

Згідно із п. 9.2 Договору обов`язки Оператора системи передачі (ОСП), зокрема, передбачають:

- забезпечувати надання послуги з дотриманням установлених показників якості надання цих послуг відповідно до глави 2 розділу ХІ КСП;

- складати та надавати Користувачу акти, рахунки, повідомлення у термін та у порядку, що визначені в главах 6 та 10 цього Договору.

У відповідності до п. 9.3 Договору Користувач зобов`язаний, зокрема:

- підписувати зі свого боку акти приймання-передачі послуги, акти коригування до актів приймання-передачі послуги, акти звірки розрахунків наданої послуги та повертати їх ОСП;

- здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату послуги на умовах, визначених Договором;

- надавати інформацію, зазначену в пункті 8.2 глави 8 розділу ІІ КСП.

Пунктом 7.1 Договору визначені права Оператора системи передачі (ОСП), в тому числі, - отримувати від Користувача своєчасну оплату послуги.

Пунктом 9.1 Договору закріплено, що при невиконання або неналежному виконанні умов цього Договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та законодавства України.

Відповідно до пункту 11.1 Договору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (пожежі, повені, землетрусу, стихійного лиха, воєнних дій та інших обставин непереборної сили), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за цим Договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону.

Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за цим Договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінали), видані Торгово-промисловою палатою України. (п. 11.2 Договору).

Пунктом 10.4 Договору визначено, будь-які документи, що створюють/укладаються сторонами під час виконання цього Договору (у тому числі акт приймання-передачі послуги або акт коригування до акта приймання-передачі послуги), можуть бути підписані сторонами як у паперовій формі шляхом проставлення власноручного підпису уповноваженої особи на час тимчасового не функціонування Сервісу, про що ОСП зобов`язаний повідомити на своєму офіційному вебсайті, так і в електронній формі з використанням електронного підпису (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено законом) за допомогою Сервісу, який забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та знаходиться в мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/. Один документ повинен бути підписаний сторонами у один і той самий спосіб (в залежності від форми документу).

Пунктом 12.1 Договору сторони обумовили, що наявність спору, що виникає у зв`язку з цим Договором, не звільняє сторони від виконання їх зобов`язань відповідно до умов цього Договору.

У випадках, не передбачених цим Договором, сторони керуються чинним законодавством України. ( п. 16.4 Договору)

У відповідності до п. 14.1 Договору він набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, в якому акцептована заява-приєднання. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов шляхом направлення відповідного повідомлення.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним Договору у спірному періоді суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у період з січня по жовтень 2024 року надавалася відповідачу послуга з передачі електричної енергії згідно Договору приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, на оплату якої у спірному періоді були виставлені відповідачу рахунки/рахунки-фактури за послугу передачі електричної енергії (в тому числі окремо рахунки за фактично отриману послугу та рахунки щодо планової послуги), які направлялися відповідачу за допомогою Сервісу, на підтвердження чого позивач долучив до матеріалів справи роздруківки з Сервісу «АСКОД».

Надання послуги з передачі електричної енергії за спірний період підтверджується також Актами приймання-передачі послуги:

- - № ПРА-0001511 від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 22 750 787,75 грн. з ПДВ

(сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0002008 від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 19 122 514,55 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0002576 від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 19 038 849,31 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0003093 від 30.04.2024 за квітень 2024 року на суму 14 532 297,65 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0003608 від 31.05.2024 за травень 2024 року на суму 12 427 343,10 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-00041291 від 30.06.2024 за червень 2024 року на суму 11 930 167,84 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0004656 від 31.07.2024 за липень 2024 року на суму 12 026 124,85 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0005193 від 31.08.2024 за серпень 2024 року на суму 10 968 806,41 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0005776 від 30.09.2024 за вересень 2024 року на суму 9 762 751,54 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА-0006311 від 31.10.2024 за жовтень 2024 року на суму 14 811 656,62 грн. з ПДВ (сторонами підписаний без зауважень).

При цьому, позивач зазначає, що протягом спірного періоду (січень жовтень 2024 року) сторонами складені та підписані Акти коригування, а саме:

- № ПРА К-0003764 від 30.05.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0001511 від 31.01.2024 за січень 2024 року, відкоригована сума 22 609 729,96 грн. (акт коригування підписаний позивачем, відповідачем не підписаний та відхилений);

- № ПРА К-0004429 від 13.06.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0002008 від 29.02.2024 за лютий 2024 року, відкоригована сума 19 322 924,82 грн. (акт коригування підписаний позивачем, відповідачем не підписаний та відхилений);

- № ПРА К-0005187 від 25.06.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0002576 від 31.03.2024 за березень 2024 року, відкоригована сума 19 950 573,58 грн. (акт коригування підписаний позивачем, відповідачем не підписаний);

- № ПРА К-0005836 від 04.07.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0003093 від 30.04.2024 за квітень 2024 року, відкоригована сума 13 680 943,27 грн. (акт коригування сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА К-0006343 від 09.07.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0003608 від 31.05.2024 за травень 2024 року, відкоригована сума 12 636 099,92 грн. (акт коригування сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА К-0005836 від 04.07.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0003093 від 30.04.2024 за квітень 2024 року, відкоригована сума 13 680 943,27 грн. (акт коригування сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА К-0007473 від 21.10.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0004656 від 31.07.2024 за липень 2024 року, відкоригована сума 12 057 573,92 грн. (акт коригування сторонами підписаний без зауважень);

- № ПРА К-0007600 від 05.11.2024 до Акту приймання-передачі послуги № ПРА-0005193 від 31.08.2024 за серпень 2024 року, відкоригована сума 10 967 672,95 грн. (акт коригування сторонами підписаний без зауважень).

При цьому, твердження відповідача щодо незгоди з обсягами наданої послуги (відкоригованої) з передачі електричної енергії за січень, лютий та березень 2024 року, про що, на думку відповідача, свідчить відмова від підписання з боку ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акту коригування від 30.05.2024 до Акту п/п від 31.01.2024, Акту коригування від 13.06.2024 до Акту п/п від 29.02.2024 та Акту коригування від 25.06.2024 до Акту п/п від 31.03.2024, судом оцінюються критично, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося судом вище, умовами п. 6.5 Договору сторонами чітко встановлено, що у разі виникнення розбіжностей за отриманим від OCП за попередній розрахунковий період актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначені в акті приймання-передачі Послуги вартість та/або фактичний обсяг Послуги шляхом направлення OCП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо користувач не надає OCП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

Оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, в розумінні ст., ст. 76, 77 ГПК України, що ним відповідно до п. 6.5 Договору дотримано процедуру оскарження Акту коригування від 30.05.2024 до Акту п/п від 31.01.2024, Акту коригування від 13.06.2024 до Акту п/п від 29.02.2024 та Акту коригування від 25.06.2024 до Акту п/п від 31.03.2024, то ці Акти коригування вважаються прийнятим без розбіжностей.

Крім того, судом враховується, що Акти приймання-передачі послуги за січень, лютий та березень 2024 року відповідачем підписані без зауважень.

Також в матеріалах справи наявні рахунки/рахунки-фактури за послугу з передачі електричної енергії за січень - жовтень 2024 року, в тому числі: № ПР-0005452/0503-02041-ПП від 15.01.2024, № ПР-0005916/0503-02041-ПП від 25.01.2024, № ПР-0006403/0503-02041-ПП від 05.02.2024, № ПР-0007349/0503-02041-ПП від 09.02.2024 за січень 2024 року; № ПР-0007825/0503-02041-ПП від 15.02.2024, № ПР-0008369/0503-02041-ПП від 25.02.2024, № ПР-0008882/0503-02041-ПП від 05.03.2024, № ПР-0009370/0503-02041-ПП від 08.03.2024 за лютий 2024 року; № ПР-0009878/0503-02041-ПП від 15.03.2024, № ПР-0010370/0503-02041-ПП від 25.03.2024, № ПР-0010853/0503-02041-ПП від 05.04.2024, № ПР-0011337/0503-02041-ПП від 09.04.2024 за березень 2024 року; № ПР-0011831/0503-02041-ПП від 15.04.2024, № ПР-0012312/0503-02041-ПП від 25.04.2024, № ПР-0012795/0503-02041-ПП від 06.05.2024, № ПР-0013276/0503-02041-ПП від 09.05.2024 за квітень 2024 року; № ПР-0013766/0503-02041-ПП від 15.05.2024, № ПР-0014243/0503-02041-ПП від 25.05.2024, № ПР-0014722/0503-02041-ПП від 05.06.2024 за травень 2024 року; № ПР-0015691/0503-02041-ПП від 15.06.2024, № ПР-0016173/0503-02041-ПП від 25.06.2024, № ПР-0016648/0503-02041-ПП від 05.07.2024, № ПР-0017132/0503-02041-ПП від 11.07.2024 за червень 2024 року; № ПР-0017615/0503-02041-ПП від 15.07.2024, № ПР-0018101/0503-02041-ПП від 25.07.2024, № ПР-0019084/0503-02041-ПП від 12.08.2024 за липень 2024 року; № ПР-0019583/0503-02041-ПП від 15.08.2024, № ПР-0020077/0503-02041-ПП від 25.08.2024, № ПР-0020574/0503-02041-ПП від 05.09.2024 за серпень 2024 року; № ПР-0021600/0503-02041-ПП від 15.09.2024, № ПР-0022101/0503-02041-ПП від 25.09.2024, № ПР-0022606/0503-02041-ПП від 05.10.2024 за вересень 2024 року; № ПР-0023608/0503-02041-ПП від 15.10.2024, № ПР-0024107/0503-02041-ПП від 25.10.2024, № ПР-0024594/0503-02041-ПП від 05.11.2024 за жовтень 2024 року.

За доводами позивача, відповідач за надані послуги з постачання електричної енергії за січень жовтень 2024 року своєчасно та в повному обсязі не розрахувався, внаслідок чого станом на час звернення позивача до суду із заявою про збільшення позовних вимог у цій справі за відповідачем утворилася заборгованість в сумі 67 108 943,67 грн. (основний борг). У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання позивачем нараховані відповідачу 3 % річних в сумі 605 387,88 грн. та інфляційні втрати в сумі 2 153 573,83 грн.

Як зазначено судом в описовій частині рішення, 11.02.20255 від відповідача до суду надійшла заява про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 9 520 986,26 грн., за відсутністю предмета спору із посиланням на те, що після подачі позову платіжними інструкціями № 775 і № 776 від 30.01.2025 відповідачем сплачено на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 3 054 000,00 грн. за надані послуги за червень 2024 року та 6 466 986,26 грн. за надані послуги за травень 2024 року за Договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії.

Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши представлені сторонами письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З положень ч. 2 ст. 11 ЦК України слідує, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються зокрема договори про надання послуг з передачі електричної енергії.

При цьому передачею електричної енергії є транспортування електричної енергії електричними мережами оператора системи передачі від електричних станцій до пунктів підключення систем розподілу та електроустановок споживання (не включаючи постачання електричної енергії), а також міждержавними лініями (пункт 60 частини першої статті 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно з п., п. 51, 55 ч. 1 ст. 1 цього Закону об`єднана енергетична система України (далі ОЕС України) визначена, як сукупність електростанцій, електричних мереж, інших об`єктів електроенергетики, що об`єднані спільним режимом виробництва, передачі та розподілу електричної енергії при централізованому управлінні цим режимом. Оператор системи передачі юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про ринок електричної енергії» виробники мають право здійснювати експорт-імпорт електричної енергії.

Пунктом 1 частини першої статті 57 цього ж Закону закріплено, що електропостачальники мають право купувати та продавати електроенергію на ринку електричної енергії, здійснювати експорт-імпорт електричної енергії за вільними цінами.

Згідно з пунктами 5.2, 5.4, 5.5 Кодексу системи передачі укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії є обов`язковою умовою надання користувачам доступу до системи передачі. Оператор системи передачі (ОСП) укладає договір про надання послуг з передачі електричної енергії з користувачем до набуття ним статусу учасника ринку електричної енергії відповідно до Правил ринку.

Договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії системою передачі (пункт 5.1 КСП).

Правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі Договору від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, який за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до положень статті 901 глави 63 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України)

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління.

Зі змісту п. 6.2 Договору слідує, що Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із такою системою платежів та розрахунків:

1 платіж до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в першій декаді розрахункового періоду;

2 платіж до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;

3 платіж до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.

Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО (адміністратора комерційного обліку) за кожну декаду розрахункового періоду.

Пунктом 6.4 Договору встановлено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням в порядку, визначеному законодавством електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця наступного за розрахунковим (включно). Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Системі управління ринком, що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку.

Оплату вартості Послуги після коригування обсягів та вартості Послуги Користувач здійснює до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому отримав акт коригування до акта приймання-передачі Послуги (включно) або Акт приймання-передачі Послуги щодо проведення донарахування в минулих періодах (включно).

Акти приймання-передачі Послуги та акти коригування до актів приймання-передачі Послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає Користувачу два примірники Акта приймання-передачі Послуги та/або акта коригування до актів приймання-передачі Послуги в паперовій формі, підписані власноручним підписом зі свого боку. Користувач здійснює підписання Актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3-х робочих днів з дня їх отримання Користувачем.

В силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні приписи містяться в п.п. 1, 7 статті 193 ГК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статей 73, 74, 76, 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 917/483/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Як встановлено судом вище на підставі наданих позивачем доказів, згідно з умовами Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», як Оператора системи передачі, у період з січня по жовтень 2024 року надало відповідачу (ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО») послуги з передачі електричної енергії (з урахуванням сальдування за актами коригування за спірний період) на загальну суму 147 730 094,42 грн., що підтверджується копіями наявних у матеріалах справи актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги за вказаний період.

Таким чином, судом встановлено, що у період з січня по жовтень 2024 року, враховуючи здійснене позивачем коригування обсягів поставки, відповідачу була поставлена електрична енергія на суму 147 730 094,42 грн.

Однак, відповідач зобов`язання з оплати вартості послуг з передачі електричної енергії у порядку, визначеному Договором, належним чином не виконав, вартість наданих послуг в повному обсязі не сплатив.

Отже, за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП у відповідача виникла заборгованість перед ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» за період з січня по жовтень 2024 року в сумі 67 108 943,67 грн.

Як зазначив позивач, за весь період виникнення заборгованості (січень жовтень 2024 року) ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» визначало плановий обсяг послуги на основі наданих відповідачем повідомлень. Жодного заперечення щодо планового обсягу позивач від відповідача у спірний період не отримав. Відповідач погоджувався з обсягами отриманих послуг за спірний період, підтвердженням чого є підписані сторонами без зауважень Акти приймання-передачі послуги за спірний період.

Стосовно непідписання з боку ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» Акту коригування від 30.05.2024 до Акту приймання-передачі послуги від 31.01.2024, Акту коригування від 13.06.2024 до Акту приймання-передачі послуги від 29.02.2024 та Акту коригування від 25.06.2024 до Акту приймання-передачі послуги від 31.03.2024, то доказів дотримання умов п. 6.5 Договору щодо процедури оскарження вказаних актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідач суду не надав, тому всі зазначені акти коригування до актів надання послуги за спірний період вважаються прийнятими без розбіжностей.

Отже факт надання позивачем послуг за вказаний період січень жовтень 2024 року в рамках Договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП є доведеним та відповідачем не спростований.

Докази здійснення відповідачем повної оплати вартості наданих послуг за спірний період, у строки визначені Договором, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, як зазначалося вище, 30.01.2025 платіжними інструкціями № 775 і № 776 відповідачем сплачено на користь ПрАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» 3 054 000,00 грн. за надані послуги за червень 2024 року і 6 466 986,26 грн. за надані послуги за травень 2024 року за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП. (Копії вказаних платіжних інструкцій залучені до матеріалів справи).

Таким чином, станом на час вирішення спору судом відсутній предмет спору в частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 9 520 986,26 грн. основного боргу за надані послуги за Договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

При цьому, слід зазначити, що суд закриває провадження у справі на підставі вищезазначеної норми ГПК України у випадку припинення існування предмета спору, в т.ч. у разі сплати суми боргу або у разі інших обставин, якщо на час ухвалення рішення суду між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

На підставі викладеного, оскільки після відкриття провадження у даній справі, під час її розгляду відповідачем частково сплачений основний борг на суму 9 520 986,26 грн., провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 9 520 986,26 грн. підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

Таким чином заборгованість відповідача за надані позивачем послуги, яка залишилась несплаченою на час розгляду справи, складає 57 587 957,41 грн.

Доказів виконання зобов`язань за Договором з оплати наданих позивачем послуг за спірний період на суму 57 587 957,41 грн. суду не надано.

З урахуванням вище наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з оплати за надані послуги з передачі електричної енергії за період січень жовтень 2024 року в розмірі 57 587 957,41 грн. є такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно посилання відповідача на захоплення структурних підрозділів ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» на тимчасово окупованих територіях Запорізької області та втрати у зв`язку із цим відповідачем контролю та доступу до обладнання, мереж та приладів обліку електричної енергії для підтвердження достовірності даних щодо обсягів прийому/віддачі електричної енергії з вузлів обліку ВДЕ, що розташовані в районі проведення бойових дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) та, як наслідок, незгоди відповідача з позовними вимогами у даній справі через їх недоведеність, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 5.1 Договору фактичний обсяг наданої послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу системи передачі.

За змістом п., п. 6.2, 6.4 Договору Користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із затвердженою сторонами системою платежів та розрахунків. Плановий обсяг послуги, що використовується для розрахунку планової вартості послуги, визначається на підставі даних АКО (адміністратора комерційного обліку) за кожну декаду розрахункового періоду. Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів приймання-передачі Послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням в порядку, визначеному законодавством електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі.

Отже відповідач самостійно надає позивачу повідомлення щодо планових обсягів Послуги на кожний розрахунковий період (місяць) і, як встановлено судом вище, в період з січня по жовтень 2024 року ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» направлялись позивачу прогнозні (планові) обсяги надання послуги за Договором від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП, натомість оплату виставлених позивачем рахунків на заявлені планові обсяги послуги відповідач не здійснював, що є порушенням умов Договору.

Суд також враховує, що заяву-приєднання до Договору № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії відповідач підписав 01.01.2024 та сам Договір укладений сторонами 01.01.2024, тобто під час дії воєнного стану та тимчасової окупації тих частини території Запорізької області, про які вказував відповідач, однак жодних застережень та особливих умов щодо відповідних територій Договір не містить.

Згідно з п. 12.1 Договору наявність спору, що виникає у зв`язку з цим Договором, не звільняє сторони від виконання їх зобов`язань відповідно до умов цього Договору.

Крім того, матеріали справи свідчать, що в спірному періоді сторонами складені та підписані відповідні Акти коригування до Актів надання послуг у спірний період, що свідчить про вжиття сторонами відповідних заходів з метою врегулювання спірних питань щодо обсягів наданих за Договором послуг.

Відповідач не довів суду наявності обставин, які звільняють його від виконання Договору в частині здійснення оплати за надані позивачем послуги у спірний період.

Позивачем у зв`язку з простроченням виконання відповідачем зобов`язань з оплати за надані послуги за січень жовтень 2024 року також заявлені вимоги про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 605 387,88 грн. 3 % річних та 2 153 573,83 грн. інфляційних втрат.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться, зокрема зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплати гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основною боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відтак, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, порушення відповідачем грошового зобов`язання тягне за собою наслідки, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги встановлений факт порушення відповідачем грошових обов`язків з оплати за надані послуги з передачі електричної енергії за період січень жовтень 2024 року по Договору про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП від 01.01.2024, вимоги про стягнення з нього 3 % річних та інфляційних втрат заявлені позивачем обґрунтовано.

Відповідно до розрахунку позивача сума 3 % річних за неналежне виконання ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з постачання електричної енергії за період січень жовтень 2024 року становить 605 387,88 грн., яка розрахована за загальний період з 19.01.2024 по 16.11.2024.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок річних відсотків, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства і є арифметично правильним.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 605 387,88 грн. є доведеними та обґрунтованими.

Що стосується інфляційних втрат, слід зазначити наступне.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

У постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/1307/19 викладений правовий висновок, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Згідно з розрахунком позивача за неналежне виконання ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» зобов`язань з оплати за надані послуги з передачі електричної енергії за період січень жовтень 2024 року за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП від 01.01.2024 стягненню з відповідача підлягає 2 153 573,83 грн. інфляційних втрат, які розраховані за загальний період з лютого 2024 року по жовтень 2024 року.

Судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та встановлено, що даний розрахунок позивачем виконаний правильно.

З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення з відповідача 2 153 573,83 грн. інфляційних втрат заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню судом.

Відповідачем контррозрахунок суми річних відсотків та інфляційних нарахувань, заявлених позивачем до стягнення, суду не наданий.

Розглядаючи клопотання відповідача щодо зменшення до 95 % розміру річних відсотків та інфляційних нарахувань, суд виходить з наступного.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року по справі № 902/417/18.

Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України).

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку.

У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено узагальнюючий висновок щодо визначення підстав для зменшення розміру неустойки, нарахованої за порушення зобов`язання, відповідно до якого і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положеннями статті 233 ГК України і частини 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

У зв`язку з викладеним, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду зазначив, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

За загальним правилом, у вирішенні питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суд, зокрема, бере до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання, а також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру неустойки.

Поряд з цим суд відзначає, що у розумінні статті 233 ГК України, частини 3 статті 551 ЦК України при зменшенні неустойки суд також бере до уваги інтереси сторін, що заслуговують на увагу (обставини, які мають істотне значення).

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які встановлюють певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір річних відсотків за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Однак, в даній справі відповідачем не доведено, що належні до сплати 3 % та інфляційні нарахування є надмірно великі, що відповідач знаходиться в тяжкому майновому стані або що існують будь-які інші обґрунтовані обставини, які обумовлюють необхідність втручання суду щодо розміру встановленої відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення відсотків річних.

Стосовно посилань відповідача на наявність форс-мажорних обставин (військова агресія Російської Федерації проти України, введення в Україні воєнного стану) як на неможливість виконання грошових зобов`язань з Договором від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії суд зауважує на наступне.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору.

Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. При цьому закон звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Отже, визначення форс-мажору передбачає, що сам по собі воєнний стан не може бути автоматично форс-мажором, для визнання його таким обов`язково щоб він безпосередньо спричинив неможливість виконати те чи інше договірне зобов`язання.

Господарський суд наголошує, що форс-мажор (у даному випадку військова агресія проти України) повинен бути у причинному зв`язку з негативними наслідками для підприємницької діяльності.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини, повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі війська агресія Російської Федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вище наведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21.

Підсумовуючи викладене суд зауважує, що форс-мажор не звільняє від обов`язку виконати зобов`язання, він звільняє виключно від відповідальності за невиконання зобов`язання (неустойка у формі штрафу та пені, відшкодування збитків).

Умовами розділу 11 «Форс-мажор» Договору від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії сторони визначили порядок дій сторін при настанні форс-мажорних обставин.

У даному випадку відповідачем не надано доказів дотримання порядку, прописаного в Договорі, повідомлення позивача про виникнення форс-мажору та, як наслідок, неможливість своєчасної оплати товару з моменту початку збройної агресії Російської Федерації.

Відповідач не повідомляв позивача про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання зобов`язань за Договором, та про отримання відповідних підтверджуючих документів.

Більш того, сам Договір від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії підписаний сторонами під час військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні режиму воєнного стану.

Отже при укладенні такого Договору сторони мали усвідомлювати всі ризики його укладення під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні не може вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено відповідними документами.

Сертифікат Запорізької торгово-промислової палати № 2300-23-3559 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 14.08.2023, виданий ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», на який посилається відповідач в обґрунтування наявності форс-мажорних обставин, судом не приймається як належний і допустимий доказ існування таких обставин, оскільки стосується виконання зобов`язання за іншим укладеним сторонами договором Договором про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041 від 27.05.2019, який не стосується предмета спору у даній справі.

Також суд звертає увагу, що, введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі (Приватне акціонерне товариство «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО») також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем боргу за Договором від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для зменшення заявлених позивачем до стягнення річних відсотків та інфляційних нарахувань.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За результатами аналізу всіх наявних у справі доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії за Договором від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП на суму 57 587 957,41 грн. за період січень жовтень 2024 року є більш вірогідними, тобто доведеними, ніж зворотне, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню судом.

Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. 86 ГПК України)

Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Доказами, наданими позивачем, повністю підтверджуються викладені у позовній заяві обставини і при цьому правові підстави позову ґрунтуються на матеріальному законі, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбачений законом і є ефективним.

Доводи відповідача, наведені в обґрунтування заперечень на позовну заяву, не знайшли свого підтвердження за встановлених судом обставин у даній справі та визнанні судом безпідставними і необґрунтованими.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача на користь позивача 57 587 957,41 грн. основного боргу за надані послуги, 2 153 573,83 грн. інфляційних втрат та 605 387,88 грн. 3 % річних. В частині позовних вимог про стягнення з ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» 9 520 986,26 грн. основного боргу за надані послуги за Договором від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії провадження у справі підлягає закриттю.

Частиною 4 ст. 129 ГПК України унормовано, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки спір доведено до суду з його вини.

За змістом ч. 4 ст. 231 ГПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з п. 5 ч. 1, ч. 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір повертається повністю в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Враховуючи викладене суд зазначає, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу за його клопотанням підлягає поверненню з Державного бюджету України за відповідною ухвалою судовий збір в розмірі 114 251,84 грн. у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог.

Керуючись ст., ст. 123, 129, 231, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ до Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя про стягнення 69 867 905,38 грн. заборгованості за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14, ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) 57 587 957 (п`ятдесят сім мільйонів п`ятсот вісімдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 41 коп. основного боргу за надані послуги, 2 153 573 (два мільйони сто п`ятдесят три тисячі п`ятсот сімдесят три) грн. 83 коп. інфляційних втрат, 605 387 (шістсот п`ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 88 коп. 3 % річних та 724 163 (сімсот двадцять чотири тисячі сто шістдесят три) грн. 02 коп. витрат на сплату судового збору. Видати наказ.

3. Провадження у справі № 908/2709/24 в частині позовних вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО», м. Запоріжжя на користь Приватного акціонерного товариства «Національна Енергетична Компанія «УКРЕНЕРГО», м. Київ 9 520 986,26 грн. основного боргу за надані послуги за договором приєднання від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії закрити.

4. Після отримання відповідного клопотання повернути ухвалою суду Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго», (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25, ідентифікаційний код юридичної особи 00100227) з Державного бюджету України суму судового збору в розмірі 114 251 (сто чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят одну) грн. 84 коп. у зв`язку із закриттям провадження у справі.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 240, 241 ГПК України « 20 » березня 2025 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.