ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

18.03.2025 м.Дніпро Справа № 904/4657/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. - доповідач,

суддів: Кощеєва І.М., Дарміна М.О.

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 904/4657/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни (РНОКПП НОМЕР_1 )

до Комунального підприємства "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" Дніпровської міської ради ()

про визнання недійсним правочину про дострокове розірвання договору № 372 АП Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 12.07.2016, оформленого листом № 25/25-48 від 02.07.2024 року,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2024 Фізична особа-підприємець Воронко Юлія Ігорівна звернулась до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства Транспортна інфраструктура міста Дніпровської міської ради про визнання недійсним правочину про дострокове розірвання договору № 372 АП Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 12.07.2016, оформленого листом № 25/25-48 від 02.07.2024 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024, у даній справі, відмовлено в позові Фізичній особі-підприємцю Воронко Юлії Ігорівні ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Комунального підприємства "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" Дніпровської міської ради (вул. Курчатова, буд. 8, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., Дніпровський р-н, 49038, ) про визнання недійсним правочину про дострокове розірвання договору № 372 АП Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 12.07.2016 за адресою: просп. Олександра Поля, в районі буд. 28А, яке було оформлено у формі листа № 25/25-48 від 02.07.2024 рок

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулась Фізична особа-підприємць Воронко Юлія Ігорівна (нарочно/вланоруч), в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Одночасно скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору через скрутне матеріальне становище.

Апеляційна скарга мотивована тим, що розглянувши справу №904/4657/24 у спрощеному позовному провадженні, суд не врахував конкретних обставин справи, які виникли після отримання відзиву Відповідача на позовну заяву (у якому не заперечувався факт щодо розірвання договору в односторонньому порядку ), чим порушив п.п. 2-5 ч.З ст. 247 ГПК України та не керувався ч.б ст. 250 ГПК України, згідно якої у разі розгляді справу в порядку спрощеного позовного провадження суд міг за власною ініціативою вирішити розглянути справу за правилами загального позовного провадження, у тому числі з метою встановлення обставин та фактів позовних вимог.

У договорі №372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 12.07.2016р. не передбачена якась конкретна форма правочину про дострокове розірвання договору, тобто правочином може бути оформлений у будь- якій формі: лист, додаткова угода, акт і т.і. і т.п.

А для того, щоб з`ясувати у якої формі Відповідачем було прийнято правочин про дострокове розірвання Договору, суд першої інстанції і повинен був розглянути справу за правилами загального позовного провадження.

Скаржник зазначає також про те, що у відзиві до позовної заяви, Відповідач жодним чином не заперечує щодо розірвання договору в односторонньому порядку, та більше того, посилається на те, цо: « 05.07.2024 КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР на адресу ФОП Воронко Ю.І. відправила лист №25/25-48 від 02.07.2024 про розірвання договору» та посилається на умови Договору, згідно до яких, нібито: «Підпунктом 3.1.3 пункту 3. договору передбачено припинення договірних відносин в односторонньому порядку у разі невиконання взятих на себе оператором зобов`язань, визначених умовами укладеного договору. Дострокове розірвання договору відбувається на підставі ОФІЦІЙНОГО ЛИСТА балансоутримувача на адресу оператора. Договір вважається достроково розірваним через 20 днів з моменту направлення вищезазначеного листа.

Підпунктом 3.1.5 пункту 3. договору обов`язковою умовою при припиненні відносин між сторонами в односторонньому порядку Є ЛИСТ, що повідомляє про розірвання договору за 20 календарних днів до дати розірвання. Підтвердженням направлення листа вважається наявність відправних документів з відділення пошти.».

Виходячи з вище викладеного, вбачається, що сам Відповідач наполягає, що «обов`язковою умовою при припиненні відносин між сторонами в односторонньому порядку Є ЛИСТ», і тому, думка суду першої інстанції про те, що: «Лист № 25/25-48 від 02.07.2024 не є правочином відповідно до вимог ст. 202 ЦК України і не є рішенням комунального підприємства, як про це зазначала позивачка, а є повідомленням інформаційного характеру, яке вичерпало свою дію після отримання цього повідомлення позивачем.», є завідомо помилковою, так як у відповідності до зазначених Відповідачем умов Договору (хоча на справді підпунктів №3.1.3 і 3.1.5 пункту №3. з таким змістом у Договорі немає!!!), на підставі зазначених вище обставин, у ФОП Воронко Ю.І. були припинені господарські та цивільних прав та обов`язків за Договором №372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 12.07.2016р.

Згідно до протоколу автоматичногорозподілу судової справи між суддямивід 06.01.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Дармін М.О.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.01.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/4657/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/4657/24.

15.01.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою суду від 17.01.2025 в задоволенні клопотання/заяви Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 у справі № 904/4657/24 відмовлено. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 у справі № 904/4657/24 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме подати до апеляційного суду: - належні докази сплати судового збору.

27.01.2025 від скаржника до Центрального апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, якою долучено до матеріалів скарги докази сплати судового збору у розмірі 4542,00 грн, відповідно до квитанції від 27.01.2025.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 у справі № 904/4657/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 26.06.2025 о 10 год. 40 хв.

13.02.2025 від Комунального підприємства "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" Дніпровської міської ради до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки, доводи викладені в ній є безпідставними та необґрунтованими, а рішення є таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права і з повним та об`єктивним дослідженням всіх доказів та обставин по справі.

Зокрема зазначено про те, що в цій справі предметом позову була лише вимога немайнового характеру (визнання недійсними листа), оскільки ця справа не належить до тих, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, а також з огляду на вказані положення ГПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін.

12.07.2016 між КП «Міськавтопарк» ДМР та ФОП Воронко Ю. І. укладено договір № 372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування».

Договір підписаний сторонами без зауважень та заперечень до нього.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у користування майданчик для паркування транспортних засобів комунальної форми власності, що розташований за адресою: м. Дніпро, просп. Олександра Поля, в районі будинку 28а, площею 345,0 кв.м, що підтверджується актом приймання-передачі від 12.07.2016.

Додатковою угодою від 31.03.2021 було внесено зміни до п.1.1 договору № 372 АП та змінено балансоутримувача відповідно до пункту 9.24 рішення Дніпровської міської ради № 6/3 "Про затвердження структури виконавчих органів Дніпровської міської ради та її виконавчих органів" від 10.02.2021 на Комунальне підприємство "Транспортна інфраструктура міста" Дніпровської міської ради.

19.04.2024 підприємство направило лист до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про вжиття заходів відповідно доручення секретаря Дніпровської міської ради від 09.04.2024 №4/10-233 щодо дострокового розірвання в односторонньому порядку договорів «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування».

31.05.2024 Державна податкової служби України №37209/6/04-36-13-03-09 від 24.05.2024 своїм листом повідомила що підготовлені документи для направлення позовних заяв до суду по ФОП Воронко Ю.І задля примусового стягнення заборгованості із збору за місця для паркування транспортних засобів.

24.06.2024 на адресу підприємства надійшов лист Державної податкової служби України №45348/6/04-36-13-02-10 від 21.06.2024 щодо несплати ФОП Воронко Ю.І. податкового збору за місця для паркування транспортних засобів.

Тобто Позивач у порушення умов Договору № 372 АП від 12.07.2016 не виконує перед державою Україна відповідних сплат до бюджету передбачених п. 268 прим. 1.3 ст. 268 прим. 1 розд. ХІІ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, та й ще у період ведення бойових дій в результаті збройної агресії, таким чином свідомо завдає бюджету збитки шляхом ухилення від платежів передбачених діючим законодаством, при цьому сам у повному обсязі здійснює господарську діяльність на вказаному паркувальному майданчику.

Підпунктом 3.1.3 пункту 3 договору передбачено припинення договірних відносин в односторонньому порядку у разі невиконання взятих на себе оператором зобов`язань, визначених умовами укладеного договору. Дострокове розірвання договору відбувається на підставі офіційного листа балансоутримувача на адресу оператора. Договір вважається достроково розірваним через 20 днів з моменту направлення вищезазначеного листа.

Підпунктом 315 пункту 3 договору обов`язковою умовою при припиненні відносин між сторонами в односторонньому порядку є лист, що повідомляє про розірвання договору за 20 календарних днів до дати розірвання. Підтвердженням направлення листа вважається наявність відправних документів з відділення пошти.

Також підпунктом 3.1.6 пункту 3 договору передбачено, що у разі ненадання письмової відповіді оператором на лист про розірвання договору у десятиденний термін з моменту направлення листа, договір в односторонньому порядку вважається розірваним.

05.07.2024 КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР на адресу ФОП Воронко Ю.І. відправила лист №25/25-48 від 02.07.2024 про розірвання договору, що рекомендованим листом, що підтверджено Списком № Список 05.07.2024 Укрпошти (номер трекінг-коду AT «Укрпошта» 062) та роздруківкою про шлях слідування листа від відправника до отримувача з офіційного сайту AT «Укрпошта».

Таким чином, КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР заявив належним чином про намір про розірвання договору не менш ніж за 20 календарних днів до розірвання договору, адже направив засобом зв`язку ФОП Воронко Ю.І. лист про розірвання договору.

Відповідач звертає увагу на те, що у зазначеній апелянтом справі №904/4659/24 у судовому засіданні яке відбулося 29.01.2025, Воронко Юлія подала до суду заяву, в якій просила суд прийняти відмову позивача від позову та закрити провадження у справі № 904/4659/24.

24.02.2025 від скаржника/ФОП Воронко Юлії Ігорівни до ЦАГС надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що розглянувши справу №904/4657/24 у спрощеному позовному провадженні, суд першої інстанції не з`ясував та не врахував конкретних обставин справи, які виникли після отримання Відзиву Відповідача на Позовну заяву (де Відповідач не заперечував факту щодо розірвання Договорів в односторонньому порядку саме за допомогою правочину у формі - Листа за №25/25-48 від 02.07.2024р.), чим порушив п.п. 2-5 ч.3 ст. 247 ПІК України та не керувався ч.б ст. 250 ПІК України, згідно якої у разі розгляді справу в порядку спрощеного позовного провадження суд міг за власною ініціативою вирішити розглянути справу за правилами загального позовного провадження, у тому числі з метою встановлення обставин та фактів позовних вимог.

Як у відзиві на позов так і у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 у справі № 904/4657/24, Відповідач так і не надав жодного належного та допустимого доказу того, що у ФОП Воронко Ю.І. мається заборгованість зі збору з паркування та податкового боргу, саме за Договором №372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 12,07.2016р.

Що стосується посилань та цитування Відповідачем Підпунктів 3.1.3; 3.1.5; 3.1.6 Пункту З Договору №372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 12.07.2016р., то дуже шкода, що Відповідач, коли писав відзив на апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 у Справі № 904/4657/24, навіть не перегляну зміст Договору №372 АП від 12.07.2016р., так як Підпунктів 3.1.3; 3.1.5; 3.1.6 Пункту 3 з таким змістом у Договорі №372 АП від 12.07.2016р. - не існує!

12.07.2016р. між ФОП Воронко Ю.І. та Комунальним підприємством «Транспортна інфраструктура міста» ДМР було укладено Договір №372 АП "Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування", розташованого за адресою: просп. Олександра Поля, в районі буд. 28А.

13 червня 2019р. між Сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору «Про організацію та експлуатацію майданчика для маркування» №372 АП від 12.07.2016р. (копія якої було додано до позовної заяви), згідно якої було внесено зміні до Розділу №3. Права сторін, і п.3.1.3. та 3.1.5 були викладені у наступній редакції:

3.1.3. Припинити договірні відносини в односторонньому порядку у разі систематичного невиконання взятих па себе Оператором зобов`язань, та в разі не усунення порушення протягом 1 (одного) місяця з дати отримання відповідної вимоги від Балансоутримувача.

3.1.5. Надіслати лист Оператору щодо припинення (розірвання) Договорів, відповідно до вимог чинного законодавства. »

Тобто, Відповідач повинен був спочатку пред`явити вимогу про усунення відповідних порушень і лише тільки після того, як Позивач протягом цілого - 1 (одного) місяця з дати отримання відповідної вимоги від Відповідача не усунув відповідні порушення, лише тоді мав права в односторонньому порядку припинити Договірні відносини.

Однак, жодних із вище перелічених вимог Додаткової угоді Відповідач не дотримався і незаконно та з грубим порушенням умов Договору відразу припинив договірні відносини.

Просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

27.02.2025 від скаржника ФОП Воронко Юлії Ігорівни до ЦАГС надійшла заява про забезпечення позову, в які просить застосувати заходи забезпечення позову, шляхом заборони Комунальному підприємству «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради та будь-якім іншім особам вчиняти дії, пов`язані з перешкоджанням у праві ФОП Воронко Ю.І. в організації, експлуатації, користуванні, управлінні та розпоряджанні майданчиком для паркування, розташованим за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А, який ФОП Воронко Ю.І. має право експлуатувати на підставі Договору №372 АП «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» від 12.07.2016р. та Акту приймання- передачі майданчику для паркування транспортних засобів комунальної форми власності що розташованим за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А - до прийняття остаточного рішення по Господарській справі №904/4657/24.

Заява мотивована тим, що 25.02.2025 за адресою: просп. Олександра Поля (прос Кірова), в районі буд № 28 А з`явився інспектор з експлуатаційних, виробничо-технічних та організаційних питань КП «Транспортна інфраструктура міста» ДМР та залишив припис №25/2/3 (вих №25/2/2 від 25.02.2025р.), з вимогою надати відповідні документи на здійснення відповідної діяльності за зазначеною вище адресою (копія припису №25/2/3 додається), крім того, у приписі І №25/2/3 повідомлялось про проведення протягом І півріччя 2025року «Конкурсу із визначення операторів, які організовують та провадять діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування», у тому числі і майданчику за вказаною вище адресою, яким на теперішній час розпоряджається Позивач, на підставі Договору №372 АП від 12.07.2016р. та дострокове розірвання якого і є предметом позову по Господарської справі №904/4657/24.

Тобто, фактично, підчас дії Договору №372 АП від 12.07.2016р., Відповідач за допомогою організації та проведення конкурсу з визначення іншого оператору, намагається укласти Договір з іншою особою відносно того ж самого майданчика для паркування, що і майданчик, який відповідно до Договору №372 АП від 12.07.2016р., розташований за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А.

Тому, хочу звернути увагу суду на те, що у разі імовірного проведення Відповідачем конкурсу з визначення іншого Оператору на користування спірним майданчиком для паркування за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А, з подальшим укладання з ним нового Договору «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування», може призвести до неможливості подальшого відновлення права Позивача на користування спірним майданчиком для паркування за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А, у разі задоволення позовних вимог Позивача по Господарської справі №904/4657/24.

Намагання Відповідача організувати та провести конкурс з визначення іншого Оператора, з подальшим укладання з ним Договору «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування», відносно того ж самого майданчика для паркування, розташованого за адресою: просп. Олександра Поля (просп. Кірова), в районі буд. №28А, є як грубим порушенням умов Договору з боку Відповідача (про які йде мова у апеляційній скарзі та відповіді на відзив на апеляційну скаргу), так і намагання унеможливити виконання майбутнього прийнятого рішення Господарського суду по Господарської справі №904/4657/24, що порушує вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав Позивача та може ускладнити можливість для Позивача вчиняти дії, направлені на відновлення становища, яке існувало до порушення його прав.

Крім того, подальша реалізація Відповідачем спірних актів та майнових дій може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, у випадку задоволення позовних вимог (це може мати місце у випадку укладання Договору з іншим Оператором).

При розгляді заяви та ухваленні рішення прошу суд врахувати, що застосування заходів забезпечення позову має на меті виключно збереження можливості реального виконання рішення суду в майбутньому та усунення ризиків подальшого поглиблення конфлікту щодо прав на спірний майданчик.

На виконання п.6 ч.І ст.139 ГПК України, заявник пропонує пропозицію щодо зустрічного забезпечення у розмірі - 1 500,00 грн.

Апеляційний господарський суд, дослідивши аргументи, наведені у заяві, та оцінивши долучені до неї докази, вважає, що заява не підлягає задоволенню, а у вжитті заходів забезпечення позову слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. До заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).

Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Верховний Суд в постановах від 23.03.2020 у справі № 910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21, від 12.10.2021 у справі № 908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.

За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19.

За загальним правилом умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтована вірогідність утруднення або неможливість виконання майбутнього рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.04.2018 у справі № 914/1475/17 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.08.2021 у справі № 904/4982/21.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем (ами) дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити на тому, що апелянтом не наведено підставних доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності вимог щодо забезпечення позову, адекватності запропонованих заходів, що застосовуються судом та їх співмірності із предметом заяви, як і не доведено обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Заявником не надано суду будь-яких доказів, що свідчили б про можливе ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення апеляційної скарги за умов невжиття заявлених заходів забезпечення позову, як і не доведено того, що незастосування таких мір призведе до необхідності нових звернень до суду.

Судом враховується, що при розгляді справи в суді першої інстанції позивач/ФОП Воронко Юлія Ігорівна не зверталась із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, не наводила суду інформації щодо можливого наміру КП "ТРАНСПОРТНА ІНФРАСТРУКТУРА МІСТА" імовірного проведення конкурсу з визначення іншого Оператора на користування спірним майданчиком для паркування.

Слід наголосити, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення або істотного ускладнення ефективного захисту, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (правові позиції Верховного Суду у постанові від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 13.05.2022 у справі №922/4415/21, від 24.05.2022 у справі № 926/3300/21, від 09.06.2022 у справі № 924/1277/20, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21, від 21.07.2022 у справі № 914/1351/16, від 25.07.2022 у справі № 910/8482/18, від 05.08.2022 у справі № 905/447/22, від 18.08.2022 у справі № 72з-22).

Крім того, колегія суддів зважає, що рішенням від 16.12.2024 у справі № 904/4657/24 у позові було відмовлено.

Підсумовуючи, заявником не наведено належного обґрунтування з посиланням на відповідні докази, яким чином невжиття заходів забезпечення позову, про які він просить, перешкоджатиме виконати рішення суду за обставин відсутності будь-яких змін щодо ФОП Воронко Юлії Ігорівни.

Оцінивши обґрунтованість доводів Позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням доведеності, розумності і співмірності його вимог стосовно забезпечення позову, наявності зв`язку між заявленими заходами забезпечення позову і предметом позовних вимог (визнання недійсним правочину про дострокове розірвання договору № 372 АП Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування від 12.07.2016, оформленого листом № 25/25-48 від 02.07.2024 року), суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для задоволення заяви ФОП Воронко Юлії Ігорівни про забезпечення позову, в зв`язку з чим, відмовляє в її задоволенні.

Як передбачено ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Щодо заяви позивача про зустрічне забезпечення позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 3 ст. 141 ГПК України).

Відтак, суд вважає заяву ФОП Воронко Юлії Ігорівни про зустрічне забезпечення позову безпідставною, оскільки, судом не застосовуються заходи забезпечення позову, відтак, суд відмовляє у задоволенні заяви позивача про застосування заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись статтями 129, 136-140, 233-235, 269, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни про вжиття заходів забезпечення позову у справі № 904/4657/24.

Відмовити у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Воронко Юлії Ігорівни про зустрічне забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін