ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. Справа№ 910/11068/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Сітайло Л.Г.

без виклику сторін,

за апеляційними скаргами Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024

у справі № 910/11068/24 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс"

про відшкодування шкоди, ціна позову 160 000,00 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (надалі - позивач) звернулося до Госпорадського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" (надалі - відповідач) про стягнення 160 000,00 грн шкоди.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 160 000 грн шкоди.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Частково не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" 16.12.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 17.12.2024), в якій просило рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі №910/11068/24 в частині залишення судових витрат за позивачем скасувати. Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

Також, не погодившись з ухваленим рішенням, Приватне акціонерне товариство Страхова компанія "Інтер-Поліс"16.12.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти до розгляду дану апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження по справі. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 року по справі № 910/11068/24 та прийняти нове рішення - про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 було залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (3633,60 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

08.01.2025 (засобами поштового зв`язку) від скаржника надійшло клопотання (було зареєстровано 13.01.2025), до якого сторона долучила докази сплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 154 від 07.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для розгляду апеляційної скарги за участю сторін.

Суд апеляційної інстанції вирішив об`єднати апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24, ухваливши одну постанову за результатами розгляду обох апеляційних скарг.

Справа була розглянута в «розумний строк» в розумінні ст. 6 Конвенції, з незалежних від суду причин, з урахуванням фактично об`єднання апеляційних скарг в одне провадження, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники. При цьому постанова була ухвалена в перший робочий день після виходу головуючого судді з відпустки.

4. Вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи з урахуванням наступного.

Так, скаржник зазначив, що на момент настання ДТП транспортний засіб «Ніссан», державний номер НОМЕР_1 було забезпечено договором обов`язкового страхування ЕР214720056, внаслідок чого позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-Поліс» для відшкодування нанесеної шкоди.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

При цьому, на виконання вимог Закону України № 1961-IV позивачем при визначення розміру шкоди враховано ПДВ, що суперечить Закону України № 1961-IV, оскільки не проведено ремонт пошкодженого транспортного засобу, а отже в частині ПДВ даний позов повинен бути зменшений на суму ПДВ та не враховано знос на автомобіль. Відтак, за доводами скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню у повному обсязі у зв`язку з не з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору. А тому апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в позові.

5. Вимоги апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" та короткий зміст наведених у ній доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ "СК "Уніка" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині покладення судових витрат на позивача, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ПрАТ СК "Інтер-Поліс" на користь ПрАТ "СК "Уніка" витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, статті 129 ГПК України, оскільки вважає, що не зловживав своїми процесуальними правами під час звернення з позовом до суду, без попереднього звернення до відповідача із заявою на виплату, оскільки така поведінка позивача узгоджується з судовою практикою Верховного Суду, яка є сталою, що не враховано місцевим господарським судом. В спеціальному Законі не встановлено досудовий порядок урегулювання спору, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Вищезазначене свідчить про відсутність обов`язку звернення потерпілого з відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

А тому позивач просив його апеляційну скаргу задовольнити, рішення в частині розподілу судових витрат скасувати, поклавши такі витрати на відповідача.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 13 січня 2024 по проспекту Байрона, 25 у м. Харкові за участю автомобілів "Peugeot 2008", д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та "КІА ОРТІМА", д.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 відбулась дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2024 р. у справі № 641/459/24.

Унаслідок зіткнення було пошкоджено автомобіль "Peugeot 2008", д.н. НОМЕР_2 , та його власнику заподіяно матеріальну шкоду 932847,44 грн., розмір якої визначено на підставі звіту про оцінку вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 33607 від 25 лютого 2024 р., складеного ТОВ "СЗУ Україна Консалтинг".

Згідно указаного звіту вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування), становить більше ринкової вартості у розмірі 900879,94 грн.

Відповідно до страхового акту № 9 від 3 березня 2204 р., складеного позивачем, розмір страхового відшкодування становить 390000 грн. (700000 грн страхова сума-310000 грн вартість залишків пошкодженого ТЗ).

Позивач як страховик згідно платіжної інструкції № 147627 від 6 березня 2024 р., виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Peugeot 2008" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 021194/4056/0000026 від 14 липня 2023 р. страхове відшкодування в розмірі 378695 грн. Суму у розмірі 11305 грн. було віднесено в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач як страховик згідно платіжної інструкції № 147627 від 6 березня 2024 р., виплатив власнику пошкодженого автомобіля "Peugeot 2008" відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспорту КАСКО № 021194/4056/0000026 від 14 липня 2023 р. страхове відшкодування в розмірі 378695 грн.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2024 р. у справі № 641/459/24 винними у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яких притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , як власника автомобіля "КІА ОРТІМА", д.н. НОМЕР_3 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216275558 на підставі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідачем.

Згідно умов договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 216275558 розмір франшизи становить 0 грн.

Згідно лімітів полісу ОСЦПВВНТЗ № 216275558 ліміт за шкоду, завдану майну в результаті ДТП, становить: 160000 грн.

Таким чином, відповідальною особою за завдані власнику транспортного засобу"Peugeot 2008", д.н. НОМЕР_2 збитки, у частині 50% (160000 грн. шкоди) від визначеної суми збитку, є відповідач.

За приписами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.

Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.

Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача сплати на свою користь 160 000,00 грн. шкоди.

Щодо доводів скаржника про неврахування позивачем при розрахунку страхового відшкодування коефіцієнту фізичного зносу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до частини 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п.7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний);

б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини));

в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ;

г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до пункту 1.6 розділу I цієї Методики;

ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.

Разом з цим, як вбачається зі звіту № 33607 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування), становить більше ринкової вартості у розмірі 900879,94 грн. При цьому, з урахуванням того, що застрахований ТЗ 2021 року випуску, коефіцієнт знову правомірно не було враховано. А тому доводи скаржника (відповідача) в цій частині відхиляються судом апеляційної інстанції через необґрунтованість.

А тому правомірним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у даній справі про стягнення шкоди у розмірі 160 000,00 грн. Інші доводи апелянта не приймаються судом апеляційної інстанції, виходячи із вказаних норм права та з урахуванням приписів ст. 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) також не встановив.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про неправомірне покладення на нього судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 160 000 грн шкоди.

У той же час, місцевий господарський суд дійшов висновку про покладення судових витрат на позивача, оскільки до часу звернення до суду з позовом відповідач не був повідомлений в іншій спосіб про виникнення обов`язку заплатити страхове відшкодування на користь позивача, а також до вирішення спору по суті не минув 90 денний строк, передбачений пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з урахуванням наступного.

Застосовуючи частину 9 статті 129 ГПК України, якою унормовано, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

У вказаній постанові судом також зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків (впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду.

Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору, не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження того, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме, з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.

Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика з відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.

Крім того, переглянувши справу №465/4287/15 в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що "попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку".

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про відсутність обов`язку звернення потерпілого з відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Враховуючи наведене вище, а також висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к (щодо альтернативного порядку отримання потерпілим страхового відшкодування шляхом звернення з відповідною вимогою до суду), суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не виконав свого обов`язку та він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки у вигляді понесення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, враховуючи висновок суду касаційної інстанції у вказаній вище постанові, яка також підтримана постановою Верховного Суду від 12.02.2021 у справі №910/6013/20, у разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Проте, як вбачається з матеріалі справи, відповідач вимог статті 36 Закону не виконав, страхове відшкодування не сплатив, заперечував проти позовних вимог, що підтверджується змістом відзиву на позовну заяву (а.с. 61-67). Більше того, навіть звернувся з апеляційною скаргою (на 11 аркушах) на ухвалене по суті рішення.

Таким чином, подання позивачем (впродовж річного строку) позовної заяви безпосередньо до суду свідчить про волевиявлення відносно способу захисту свого порушеного права позивачем без попереднього звернення до страховика винної у дорожньотранспортній пригоді особи та відповідає ст. 4 ГПК України.

Даний позов подано в межах установленого законом річного строку з дати виникнення страхового випадку (ДТП), правомірно задоволено судом першої інстанції.

Місцевий господарський суд не врахував, що право позивача на звернення до суду гарантовано Конституцією України, і за сталою судовою практикою виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ. Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду (постанова Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20). А тому суд апеляційної інстанції в цій частині приймає доводи позивача як обґрунтовані. У зв`язку з чим, залишення судових витрат на професійну правничу допомогу за позивачем - є помилковим, і рішення в цій частині підлягає скасуванню на підставі наведених норм права (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Щодо розміру заявленого до відшкодування розміру витрат на професійна правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

До позовної заяви позивачем додані документи, які підтверджують понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; додаткову угоду №3 від 01.12.2023 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; додаток №1 від 23.07.2024 до договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю; рахунок від 23.07.2024 №109 на суму 7 000,00 грн; акт надання послуг від 09.09.2024 №108; платіжну інструкцію від 26.07.2024 №5177 на суму 7 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків для подання доказів понесення таких витрат.

Частинами 1, 2 статті 126 ГПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Зі змісту укладеного між АБ "Адвокатське бюро Олександра Лисова "Еквіт" (Бюро) та ПАТ "СК "Уніка" (клієнт), договору про надання правової допомоги від 31.12.2020 №1/20ю слідує, що Бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, в тому числі, але не виключно: надання правової інформації, консультації та роз`яснень з правових питань; складання документів правового характеру та процесуальних документів; представництво та захист інтересів клієнта в судах усіх рівнів та інстанцій. Обсяг наданих за договором повноважень визначено пунктом 2.1 договору.

За умовами пункту 2.2 договору безпосереднє представництво інтересів клієнта від імені Бюро за цим договором здійснює адвокат Лисов Олександр Олександрович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №5225/10 від 08.10.2014, видано на підставі рішення Ради адвокатів Київської області від 08.10.2014 №17.

Так, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що дана справа є справою незначної складності, предметом спору є стягнення коштів, розмір яких не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, збір і оцінка зібраних доказів не вимагала багато часу та зусиль; матеріали справи не є об`ємними (1 том), а тому сума витрат на послуги адвоката у розмірі 3 028,00 грн (що відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб в 2024 році) - є обґрунтованим розміром витрат на послуги адвоката (із заявлених позивачем 7 000,00 грн). А тому в цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника та вважає їх частково обґрунтованими. А тому апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про відшкодування витрат на професійна правничу допомогу. Тоді як судовий збір повністю покладається на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 - підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення 160 000,00 грн шкоди - залишенню без змін.

Водночас, апеляційна скарга ПрАТ "СК "Уніка" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 підлягає скасуванню в частині покладення на позивача судових витрат, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача 2 442,40 грн судового збору та 3 028,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275-277, 281, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Інтер-Поліс" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 - залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 - задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 у справі № 910/11068/24 в частині покладення на позивача судових витрат - скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

4. Заяву Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Інтер-Поліс" про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - задовольнити частково.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Інтер-Поліс" (01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 6 літ. В; ідентифікаційний код 20033533) 2 442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн 40 коп судового збору та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп витрат на професійну правову допомогу.

6. В решті задоволення заяви Приватного акціонерного товариства страхової компанії "Інтер-Поліс" - відмовити.

7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи №910/11068/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.О. Хрипун

Л.Г. Сітайло