РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2025Справа № 910/15813/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справу

за позовом Приватного підприємства «МІРАСА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМСЕРВІС»

про стягнення 620 716,90 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне підприємство «МІРАСА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТОМСЕРВІС» про стягнення 620 716,90 грн заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 14/08/2023 від 14.08.2023.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.12.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків.

03.01.2025 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2025 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15813/24, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.01.2025 була направлена судом до електронного кабінету відповідача та отримана ним 13.01.2025, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про доставку електронного листа.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Зважаючи на те, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

14.08.2023 між Приватним підприємством «Міраса» (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Атомсервіс» (надалі - покупець, відповідач) укладено Договір поставки товару №14/08/2023 (надалі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується протягом усього терміну дії даного Договору поставляти та передавати у власність покупця визначений у розділі 2 товар, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати на умовах даного Договору.

Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов`язаних із внутрішньодержавним характером цього Договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього Договору (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору товаром за даним Договором є: продукти харчування в асортименті, за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається видатковою накладною на кожну окрему партію товару Видаткові накладні формуються за заявками покупця, які узгоджуються у будь-якому зручному для сторін форматі, у тому числі електронною поштою або за телефоном.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що покупець зобов`язаний сплатити вартість прийнятого товару за цінами та у сумі, що визначені у видаткових накладних.

За умовами пунктів 4.1 та 4.3 Договору покупець оплачує вартість товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 14 календарних днів з дня підписання видаткової накладної.

Оплата товару проводиться виключно на підставі наданих постачальником, оформлених відповідно до законодавства рахунку-фактури, видаткової накладної, товарно-транспортної накладної, документів визначених у п.п. 2.3, 2.4 даного Договору та при умові реєстрації податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 5.4 Договору доставка (передача) товару проводиться за заявками покупця на кону партію товару на наступних умовах: DDP (місце поставки визначено покупцем у заявці).

Також доставка можлива за домовленістю сторін на умовах FCA (перевізник) або EXW (самовивіз), при цьому постачальник письмово надає покупцю перелік адрес, з яких може відвантажуватися товар покупцю у випадку самовивозу.

Згідно з п. 5.5 Договору перехід права власності на товар та ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару відбувається в момент його передачі, що оформлюється видатковою накладною, яка завіряється підписом представника покупця та закріплюється відповідним штампом (печаткою) та/або товарно-транспортної накладної (у випадку самовивозу товару покупцем). Підписанням даного Договору покупець підтверджує, що проставлення відбитку штампу (печатки) покупця на видаткових накладних та на інших документах по цьому Договору є належним підтвердженням отримання покупцем товару, а також чинності всіх документів, скріплених штампом (печаткою), в тому числі підтверджує наявність у особи, що здійснює фактичне приймання товару, всіх необхідних повноважень, пов`язаних з прийманням-передачею товару (по кількості, якості, наявності та належним чином оформленням товаросупровідних документів тощо), у т.ч. права підписання будь-яких актів, повідомлень та/або претензій тощо.

Цей Договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31 грудня 2023 року, однак в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 9.1. Договору).

Якщо жодна зі сторін в 10 денний термін до закінчення дії цього Договору не заявить про намір його припинити або змінити, цей Договір автоматично пролонгується на кожен наступний календарний рік на тих умовах, які були передбачені цим Договором (п. 9.1 та п. 9.2 Договору).

На виконання умов Договору, позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 14 104 716 грн. 90 коп., що підтверджується видатковими накладними за період з 23.08.2023 по 03.01.2024, належним чином засвідчені копії яких наявні в матеріалах справи.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, поставивши відповідачу замовлений товар, натомість покупець, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, оплату отриманого товару здійснив частково в сумі 13 484 000,00 грн, в зв`язку з чим, за ТОВ «Атомсервіс» обліковується заборгованість у розмірі 620 716,90 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначає позивач, ним у період з 23.08.2023 по 03.01.2024 було поставлено відповідачу товару на загальну суму 14 104 716,90 грн.

Втім, судом із матеріалів справи встановлено, що позивачем було надано видаткові накладні за вказаний період, загальна сума яких склала 14 001 900,90 грн, тоді як на решту коштів у розмірі 102 816,00 грн докази постачання товару за Договором в матеріалах справи відсутні.

При цьому, суд встановив, що відповідач сплатив вартість отриманого товару в розмірі 13 484 000 грн, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями, долученими до позову.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості в розмірі 517 900,90 грн за товар, поставку якого підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, суду не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної оплати заборгованості за Договором не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 517 900,90 грн. В решті позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити через недоведеність (ненадання доказів поставки товару на суму 102 816,00 грн).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити підтверджену заборгованість.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд встановив, що позивач просить покласти на відповідача також понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

При цьому, суд встановив, що позивач у позовній заяві зазначив, що відповідні докази на понесення таких витрат будуть надані в порядку, передбаченому ГПК України, у зв`язку з чим наразі суд не вирішує питання щодо розподілу понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Атомсервіс» (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла II, буд. 21, оф. 402; ідентифікаційний код: 39927581) на користь Приватного підприємства «Міраса» (08134, Київська обл., м. Вишневе, вул. Залізнична, 92-94; ідентифікаційний код: 44851902) заборгованість у розмірі 517 900,90 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7768,51 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано: 19.03.2025.

Суддя Т.Ю. Трофименко