РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2025Справа № 910/12321/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Зайченко О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Олег Володимирович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кабісова Юлія Тенгізівна

про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, знесення об`єкта нерухомого майна та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан.

Представники учасників справи:

від позивача: Васильєва С.М., в порядку самопредставництва;

від відповідача: Іванов А.В., ордер серія АР № 1205225;

від третьої особи 1: не з`явився;

від третьої особи 2: не з`явився;

від третьої особи 3: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа» про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, знесення об`єкта нерухомого майна та приведення земельної ділянки у придатний для використання стан.

Позовні вимоги обґрунтовані неправомірним набуттям відповідачем майна у власність внаслідок реєстрації приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Олегом Володимировичем об`єкта нерухомого майна загальною площею 32 кв.м., розташованого в межах земельної ділянки 800000000:62:029:0009 по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , а потім приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Юлією Тенгізівною за ТОВ «Яро-транс.юа».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бойко Олега Володимировича та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кабісову Юлію Тенгізівну в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, призначено підготовче засідання на 11.11.2024 та витребувано у Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) належним чином засвідчені копії реєстраційних справ.

30.10.2024 від Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшла електронна копія реєстраційної справи.

11.11.2024 представником відповідача подано клопотання про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання 11.11.2024 представник позивача з`явився, представники інших учасників справи не з`явились.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 09.12.2024, яку занесено до протоколу судового засідання.

19.11.2024 представником позивача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

26.11.2024 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

09.12.2024 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 09.12.2024 представники сторін з`явились, представники третіх осіб не з`явились.

Розглянувши у судовому засіданні 09.12.2024 клопотання представника відповідача про витребування доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд відмовив у задоволенні означеного клопотання, у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки жодною зі сторін спору не зазначається про набуття права власності відповідачем на нерухоме майно внаслідок його відчуження ТОВ «Трансбудінвест-2006».

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 13.01.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

06.01.2025 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив.

У судове засідання 13.01.2025 представники сторін з`явились, представники третіх осіб не з`явились.

Враховуючи, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.02.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

31.01.2025 представником відповідача подано клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання.

07.02.2025 представником відповідача подано клопотання про відкладення судового засідання.

У судове засідання 10.01.2025 представники сторін з`явились, представники третіх осіб не з`явились.

За результатами розгляду заявленого представником відповідача клопотання про повернення до стадії підготовчого засідання, судом відмовлено у його задоволенні, у зв`язку з необґрунтованістю.

При цьому, судом враховано, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та відповідачем було заявлено про подання суду всіх наявних у них доказів і пояснень по справі, і зазначено про відсутність будь-яких заперечень щодо переходу до стадії розгляду справи по суті, що зафіксовано у протоколі судового засідання за 13.01.2025.

З огляду на подане представником відповідача клопотання про відкладення судового засідання, судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 10.03.2025, яку занесено до протоколу судового засідання.

У судове засідання 10.03.2025 представники сторін з`явились, представники третіх осіб не з`явились, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представників третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 10.03.2025 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2024 року Київською міською радою (далі - позивач) прийнято рішення «Про продаж земельних ділянок (або прав на них) на земельних торгах (аукціоні) та визначення переліку земельних ділянок для опрацювання можливості продажу права оренди на них (без забудови) на земельних торгах» № 403/8373 (далі - Рішення).

Пунктами 1, 4, 5 Рішення передбачено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка призначена для продажу її (або права оренди на неї) на земельних торгах для будівництва, експлуатації та обслуговування багатоповерхового паркінгу із об`єктами торговельно-офісного призначення на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва (кадастровий номер :62:029:0009), площа 0, 3855 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код виду цільового призначення - 02.09 для будівництва та обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови) (справа 669345233).

Згідно з пунктом 9 Рішення за результатами земельних торгів продати переможцю аукціону земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер :62:029:0009) на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва площею 0,3855 га для будівництва та обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови (для будівництва, експлуатації та обслуговування паркінгу) (код виду цільового призначення - 02.09, категорія земель - землі житлової та громадської забудови) на умовах, визначених проектом договору купівлі-продажу земельної ділянки згідно з додатком 2 до цього рішення.

Відповідно до пункту 24 Рішення Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснити заходи, встановлені законодавством України, з виконання функцій організатора земельних торгів з продажу земельних ділянок (або прав на них), визначених у додатках 1,3 до цього рішення, від імені Київської міської ради.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 19.06.2024 № НВ 024 земельна ділянка з кадастровим номером 800000000:62:029:0009 розташована по АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва віднесена до категорії земель: землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення: для будівництва та обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови та зареєстрована на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 31.08.2008, розробленого комунальним підприємством «Київський інститут земельних відносин» (далі - Земельна ділянка).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа» (далі - відповідач) Листом № 29/07-24 від 29.07.2024 повідомило Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент), що товариство є власником об`єкта нерухомого майна (нежитлової будівлі) загальною площею 32 кв. м., яка розташована в межах земельної ділянки 800000000:62:029:0009, та висловлює своє заперечення щодо проведення земельних торгів щодо зазначеної земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

В подальшому, позивачем з Державного реєстру речових прав встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Юлією Тенгізівною (далі - третя особа 3) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2024 № 74204899, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на будівлю (закінчений будівництвом об`єкт) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) площею 32 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 у м. Києві (далі - Об`єкт нерухомого майна) за Толстим Олександром Миколайовичем (далі - третя особа 1). Зазначена реєстрація здійснена на підставі технічного паспорту, серія та номер: ТІ01:3895-0299-6440-8707, виданий 17.07.2024, видавник ЄДЕССБ.

У подальшому, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком Олегом Борисовичем (далі - третя особа 2) прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2024 № 74305734, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за товариством з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа». Підставою прийняття даного рішення є акт приймання-передачі, серія та номер: 1, виданий 24.07.2024 Толстим Олександром Миколайовичем.

У відповідь на запит позивача, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало відповідь № 062//14-8364 від 19.08.2024 у якій зазначило, що згідно з даними реєстрових книг по нежитловому фонду за адресою: АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна загально площею 32 кв.м. на праві власності не зареєстровано.

Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у відповіді № 055-806 від 26.08.2024 зазначив, що в реєстрі адрес у м. Києві, який ведеться Департаментом, відсутні відомості про документ стосовно присвоєння або зміну об`єкту нерухомого майна адреси АДРЕСА_1 у Деснянському районі, зокрема будівлі (закінченому будівництвом об`єкту), загальною площею 32 кв.м., а також об`єктам нерухомого майна, розташованим в межах земельної ділянки з кадастровим номером 800000000:62:029:0009.

В свою чергу, департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у своїй відповіді № 073-2477 від 22.08.2024 зазначив, що не видавав, не реєстрував документів, що надають право на виконання підготовчих/будівельних робіт та засвічують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: м. Київ, Деснянський район, АДРЕСА_1, загальною площею 32 кв.м. (кадастровий номер 800000000:62:029:0009).

Позивач зазначає, що зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :62:029:0009 по АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва, яка перебуває на праві комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, яка як єдиний розпорядник земель комунальної власності в м. Києві не приймала жодних рішень щодо передачі земельної ділянки з кадастровим :62:029:0009 по АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва для будівництва та іншого цільового призначення жодним фізичним або юридичним особам у власність чи користування.

Позивач зазначає, що зазначені обставини свідчать про незаконну забудову земельної ділянки та реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований на ній, що у свою чергу є порушенням норм Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та низки інших норм Цивільного кодексу України, в зв`язку з чим позивач просить суд:

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Бойка Олега Володимировича про державну реєстрацію права власності від 26.07.2024 № 74305734 на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю (закінчений будівництвом об`єкт), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) за Товариством з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа»;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа» на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю (закінчений будівництвом об`єкт) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер :62:029:0009) площею 0,3855 га шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа» знести об`єкт самочинного будівництва: будівлю (закінчений будівництвом об`єкт), загальною площею 32 кв.м, що розташований за адресою:АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва;

- усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Яро-транс.юа» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (кадастровий номер :62:029:0009) площею 0,3855 га, за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову зазначає, що ще влітку 2008 року право власності було зареєстровано за ТОВ «Трансбудінвест-2006», а отже відсутні підстави стверджувати, що нерухоме майно є об`єктом самочинного будівництва.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, слід зазначити, що захисту підлягає порушене право, або таке, що не визнається чи оспорюється.

Отже з наведених норм права вбачається, що зверненню з позовом до суду має передувати наявність об`єктивних обставин щодо порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів особи, а не суб`єктивне відношення особи до таких обставин.

Частиною 1 статті 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

У статті 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (частина 1 статті 142 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Таким чином, вищевказаними положеннями Основного Закону України закріплено, що до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень.

Виходячи з положень пункту 34 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішується виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ" визначено, що місцеве самоврядування у місті Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в місті ради (у разі їх утворення) та їх виконавчі органи.

Пунктами "а", "б", "в", "г" статті 9 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень, зокрема, Київської міської ради у галузі земельних відносин на їх території належить розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Таким чином, право власності та право користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності виникає лише за наявності рішення зазначених органів і тільки в межах вказаних в цих рішеннях. Такі повноваження в межах міста Києва є виключною компетенцією Київської міської ради.

Отже, єдиною підставою набуття права власності чи права користування земельними ділянками комунальної власності в м. Києві для громадян та юридичних осіб є відповідне рішення Київської міської ради.

Однак, доказів на підтвердження того, що земельна ділянка з обліковим кодом 62:029:0009, у межах якої знаходиться спірний об`єкт нерухомого майна, передана у власність чи користування будь-яким особам матеріали справи не містять.

При цьому, посилання відповідача на рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 493/3327, яким передано товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНСБУДІНВЕСТ-2006», за умови виконання пункту 3 цього рішення, у короткострокову оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,39 га для будівництва житлово-офісного комплексу з прибудованими приміщеннями багатофункціонального призначення та підземним паркінгом на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва судом відхиляються, оскільки рішенням Київської міської ради № 92/9149 від 28.02.2013, визнано таким, що втратило чинність рішення Київської міської ради від 01.10.2007 № 493/3327.

Поряд з цим, суд зазначає, що жодних доказів набуття будь-яких прав від ТОВ ««ТРАНСБУДІНВЕСТ-2006» як відповідачем, так і третьою особою 1, матеріали справи не містять, а сторонами до матеріалів справи не надано.

Частиною 1 статті 123 Земельного кодексу України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з положеннями статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

З огляду на вищевикладене, право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність чи користування (оренду) та отримання документів, що посвідчують право на визначену земельну ділянку.

При цьому, оскільки відповідно до частини 1 статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, функції по контролю за охороною та ефективним використанням земель відносяться до основних пріоритетних напрямків загальних засад та державної політики держави.

Для реалізації цього напрямку законодавчим органом держави були прийняті та втілені в життя ряд законодавчих актів по забезпеченню дієвого контролю за охороною земель та ефективним використанням земельних ресурсів.

Так, відповідно до статті 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом (стаття 188 Земельного кодексу України).

Слід зазначити, що положеннями пункту "е" статті 9 Земельного кодексу України до повноважень Київської міської ради віднесено прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, проте таке повноваження є не дієвим. Так, якщо міська рада і прийме рішення з цього питання, а особа, яка самовільно зайняла земельну ділянку не виконала його, примусово виконати це рішення органи та особи, які здійснюють примусове виконання рішень не зможуть, оскільки відповідно до статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення міської ради не є виконавчими документами, на підставі яких здійснюється виконавче провадження.

Разом з тим, механізм повернення самовільно зайнятої земельної ділянки встановлений у статті 212 Земельного кодексу України, згідно з якою самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Таким чином, під самовільним зайняттям земельної ділянки розуміється фактичне володіння та/або користування чужою земельною ділянкою, вчинене в особистих інтересах або інтересах інших осіб тим, кому ця ділянка у встановленому законом порядку не надавалась у користування (постійне, оренда, земельний сервітут) або не передавалась у власність.

Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, то відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

При цьому, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від порушення порядку надання земельної ділянки у власність чи у користування (неправильне оформлення правовстановлюючого документа, ухвалення рішення про надання земельної ділянки всупереч чинному законодавству або не уповноваженим органом чи особою, у завищеному розмірі або особі, яка не має права на отримання конкретної земельної ділянки, тощо).

Відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється шляхом проведення перевірок.

Положеннями частини 1 статті 10 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;.

Положеннями статті 189 Земельного кодексу України передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Аналогічні положення закріплені у статті 20 Закону України "Про охорону земель".

Рішенням II сесії IX скликання Київської міської ради «Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності на території міста Києва» № 4753/4794 від 23.06.2022 вирішено здійснювати державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності на території міста Києва в порядку, визначеному Земельним кодексом України, законами України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", "Про охорону земель".

Доручено Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) здійснювати державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності на території міста Києва й інші повноваження, визначені в статті 61 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Доручено Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити реалізацію функцій державного контролю за використанням та охороною земель, зокрема через державних інспекторів з державного контролю за використанням та охороною земель.

Уповноважено директора Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) призначати на посади та звільняти з посад державних інспекторів з контролю за використанням та охороною земель.

Згідно з Положенням про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, що затверджений рішенням Київської міської ради № 182/382 від 19.12.2002 (у редакції рішення Київської міської ради від 23 червня 2022 року N 4753/4794) Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та згідно із законодавством забезпечує виконання повноважень Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сфері земельних відносин і здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності на території міста Києва, є підзвітним і підконтрольним Київській міській раді та виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), безпосередньо підпорядковується Київському міському голові, а з питань управління землями державної власності, розпорядження якими здійснює виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), - виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації).

31.07.2023 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено Акт № ДК/158-АО/2023 обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Деснянському районі міста Києва, код ділянки 62:029:0009, яким зафіксовано, що 1) інформація про зареєстровані права за критеріями пошуку, за кадастровим номером та адресою земельної ділянки, у Державному реєстрі речових прав та нерухоме майно відсутня; 2) з виїздом на місце розташування вищевказаної земельної ділянки встановлено, що на ділянці розміщується відкрита автостоянка, яка охороняється. На земельній ділянці розміщено також цегляна двоповерхова будівля охорони. Земельна ділянка по периметру огороджена металевим парканом. При в`їзді встановлені металеві ворота.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй сукупності підтверджували наявність у відповідача права власності або права користування земельною ділянкою площею 0,3855 га з обліковим кодом 62:029:0009, за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1.

В свою чергу, як вже зазначалось судом, за змістом ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом вказаної статті будівництво вважається самочинним, якщо у діях особи є хоча б одна із ознак, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦК України: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, збудовані або будуються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно; 2) забудова проведена або здійснюється без одержаного у встановленому порядку дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно ч. 2 ст. 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Водночас, Цивільний кодекс України встановлює умови, за яких самочинно збудований об`єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно: 1) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже самочинно збудоване нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; 2) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за нею право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб.

Документів на право власності чи користування спірною земельною ділянкою (кадастровий номер 0:62:029:0009) відповідачем до матеріалів справи не надано.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону (абз. 2 ч. 3 ст. 331 ЦК України).

За змістом п. 40 постанови Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 № 1127 для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:

1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;

4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів..

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.09.2021 у справі № 202/1254/19, предметом позову Дніпровської міської ради в якій є, зокрема зобов`язання ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан шляхом знесення самочинно побудованого нерухомого майна - магазину непродовольчих товарів, викладено такий правовий висновок:

"Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті".

Натомість, як вбачається з матеріалів справ, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.07.2024 № 74204899, яким зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на будівлю (закінчений будівництвом об`єкт) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) площею 32 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі технічного паспорту № ТІ01:3895-05299-6440-8707, виданого 17.07.2024 ЄДЕССБ.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 393 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна - це комплекс робіт з метою визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або визначення змін зазначених характеристик за певний період часу із виготовленням відповідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) з використанням Реєстру будівельної діяльності.

Отже, технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, оскільки є лише документом який фіксує технічні характеристики об`єкта.

Отже, оскільки Київрада не приймала рішень про надання спірної земельної ділянки ні ОСОБА_1 , ні ТОВ «Яро-транс.юа» у власність або користування, будь-яких дозвільних документів на будівництво за цією адресою компетентні органи не видавали, а також з огляду на неможливість виникнення прав та обов`язків з неіснуючих правовстановлюючих документів, що відповідачем не спростовано, нежитлові будівлі загальною площею 32 кв.м. на АДРЕСА_1, у місті Києві, є самочинним будівництвом, без правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку.

Суд також враховує, що відповідач не є добросовісним набувачем, в розумінні положень ст. 388 ЦК України, оскільки ТОВ «Яро-транс.юа» міг і повинен був бути обізнаним про неможливість набуття права власності на майно за відсутності правовстановлюючих документів як на земельну ділянку під майно, так і на саме майно, оскільки жодних доказів наявності будь-яких документів на спірне нерухоме майно та відповідно права на таке майно у Толстого О.М. до матеріалів справи не надано.

Таким чином, державна реєстрація за відповідачем права власності на нежитлову будівлю загальною площею 32 кв.м. на АДРЕСА_1, без правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку є незаконною.

Водночас, факт реєстрації права власності на нежитлову будівлю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем не змінює правової природи цього об`єкту та не усуває порушень законодавства, допущених при його будівництві на спірній земельній ділянці з кадастровим номером :62:029:0009).

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Таким чином, за змістом ч. 4 статті ст. 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті).

Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодуванні затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №642/1536/17-ц викладено правовий висновок про те, що системний аналіз положень статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Таким чином, розмістивши спірну будівлю на спірній земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Києва на праві комунальної власності, забудовник допустив порушення прав усіх жителів столиці, відтак звільнення земельної ділянки від об`єкта нерухомості в повній мірі відповідає принципам "балансу інтересів", "пропорційності", "справедливої рівноваги", про дотримання яких неодноразово зазначалося у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Амер проти Бельгії", "Депаль проти Франції", "Бросее-Трибуле та інші проти Франції", що зумовлює відсутність у цій справі непропорційного втручання у право мирного володіння майном, а відтак, з огляду на викладене вище, та з врахуванням наведених правових норм та встановлених обставин, беручи до уваги, що відповідачем не надано суду будь яких належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку та відповідно спростовували б доводи позивача, то за таких підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування рішення приватного нотаріуса Бойка Олега Володимировича про державну реєстрацію права власності від 26.07.2024 № 74305734 на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю (закінчений будівництвом об`єкт), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) за Товариством з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, оф. 312; ідентифікаційний код: 45499618).

3. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом припинення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, оф. 312; ідентифікаційний код: 45499618) на об`єкт нерухомого майна, а саме будівлю (закінчений будівництвом об`єкт) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва.

4. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) у володінні та розпорядженні земельною ділянкою (кадастровий номер :62:029:0009) площею 0,3855 га шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, оф. 312; ідентифікаційний код: 45499618) знести об`єкт самочинного будівництва: будівлю (закінчений будівництвом об`єкт), загальною площею 32 кв.м, що розташований за адресою:АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва.

5. Усунути перешкоди власнику - територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) у володінні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, оф. 312; ідентифікаційний код: 45499618) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку (кадастровий номер :62:029:0009) площею 0,3855 га, за адресою: АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Яро-транс.юа" (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд. 5, оф. 312; ідентифікаційний код: 45499618) на користь Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36; ідентифікаційний код: 22883141) витрати по сплаті судового збору в розмірі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн. 00 коп.

7. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.03.2025

Суддя О.А. Грєхова