РІШЕННЯ

Іменем України

14 березня 2025 року м. Чернігівсправа № 927/30/25

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Ніжинської окружної прокуратури

вул. Овдіївська, 2, м. Ніжин, Чернігівська обл., 16600, код ЄДРПОУ

в інтересах держави в особі

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби

вул. Січових Стрільців, 18, м. Київ, 04053,

позивача-2: Міністерства освіти і науки України

01135, м. Київ, пр-т Берестейський, 10,

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ

, проспект Перемоги, буд.126Б, м. Чернігів, 14013

до відповідача-2: Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя

16600, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Графська, 2,

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 103 693,33 грн

без повідомлення (виклику) сторін

Ніжинською окружною прокуратурою подано позов в інтересах держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби та Міністерства освіти і науки України до Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ та Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя, про:

- визнання недійсними додаткових угод №1 від 01.03.2021, №2 від 12.03.2021, №4 від 27.08.2021, №5 від 27.08.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 04.10.2021, №8 від 04.10.2021 про внесення змін та доповнень до договору про постачання електричної енергії споживачу №210111ВЦ від 29.12.2020, укладених між Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя () та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів ();

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів в дохід Державного бюджету України в особі Міністерства освіти і науки України коштів у сумі 103 693,33 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 10.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та іншим учасникам справи у порядку, визначеному ч. 1 ст. 172 Господарського процесуального кодексу України, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заяви із обґрунтуванням своїх заперечень щодо такого розгляду.

Ухвала суду від 10.01.2025 була доставлена відповідачу в його Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС 20.01.2025 о 14:17, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

22.01.2025 відповідач подав до суду заяву проти розгляду справа в порядку спрощеного позовного провадження та просить суд розгляд справу № 927/30/25 проводити за правилами загального провадження.

Ухвалою суду від 23.01.2025 відмовлено відповідачу-1 у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відтак, розгляд даної справи здійснюється судом без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, що передбачено ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

31.01.2025 від позивача-1 надійшли письмові пояснення по справі.

03.02.2025 від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

10.02.2025 від прокуратури надішла відповідь на відзив.

12.02.2025 від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Письмові пояснення, відзив на позов, відповідь на відзив та заперечення прийнято судом до розгляду. Спір вирішується з їх врахуванням.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Позиції учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при укладанні між відповідачами спірних додаткових угод було порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, а саме змінено ціну за одиницю товару у бік збільшення за відсутності відповідного коливання ціни такого товару на ринку, внаслідок чого безпідставно зменшено обсяги закупівлі. Враховуючи те, що вищезазначені додаткові угоди укладені з порушенням вимог Закону України Про публічні закупівлі, прокуратура, посилаючись на приписи ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, просить визнати їх недійсними. Оскільки відповідач-2 сплатив кошти за поставлену електричну енергію відповідно до ціни, вказаній у спірних додаткових угодах, тобто за збільшеною ціною, прокурор на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача-1 в дохід Державного бюджету України в особі Міністерства освіти і науки України коштів у сумі 103 693,33 грн безпідставно отриманих коштів.

Позивач-1 в письмових поясненнях зазначає, що Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя за період з 01.01.2020 по 31.03.2024, в ході якої досліджено закупівлю UA-2020-11-26-002906-с, за результатами якої укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2021 №210111ВЦ та додаткові угоди №1-10 до нього та встановлено, що Університетом безпідставно укладено додаткову угоду до Договору № 2 від 12.03.2021, відповідно до якої збільшено ціну за 1 кВт/год електричної енергії до 2,2678 грн (підвищено на 0,17394 грн. або на 17.15% від ціни Договору), оскільки ціну на цей товар вже було підвищено на 8,17 % додатковою угодою № 1 від 01.03.2021, отже Університет міг підвищити ціну на електричну енергію лише до 1,83%. З урахуванням додаткових угод, ціна 1 кВт/год протягом 2021 року змінилась до визначеної в основному договорі ціни з 1,93573262 грн (з ПДВ) до 3,8737032 грн. (з ПДВ) або на 100,12%.

Крім того, в ході проведення ревізії встановлено, що додатковими угодами сторони змінювали ціну електричної енергії, яка вже була поставлена та спожита Університетом.

Позивач-2 письмових пояснень по суті спору суду не надав.

Відповідач-1 проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне:

- підстави для здійснення самостійного представництва інтересів держави в суді у цій справі відсутні, оскільки прокурор звернувся в інтересах особи, яка не має статусу позивача у справах щодо оскарження процедури закупівлі;

- відповідачами було правомірно укладено оспорювані додаткові угоди про збільшення ціни за одиницю товару, оскільки такі зміни відповідають нормам чинного законодавства, а саме Закону України «Про публічні закупівлі»; жодна з наведених угод не містить в собі вимог щодо збільшення ціни товару понад десять відсотків, отже відповідна вимога ч.2 ст.41 Закону сторонами дотримана;

- договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України. У справі, що розглядається, позовні вимоги полягають в недійсності додаткових угод до договору, але їх недійсність не означає відсутність між сторонами договірних відносин, адже відносини між ними врегульовані договором, тобто зобов`язання є договірними;

- на момент укладення між сторонами договору та оспорюваних додаткових угод, а також виконання сторонами умов Договору, постанова Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 не діяла, а тому не може застосовуватися до спірних правовідносин між сторонами. Великою Палатою Верховного Суду у складі суддів: Шевцової Н.В., Булейко О.Л., Кривенди О.В., Мазура М.В., Пількова К.М. було постановлено окрему думку щодо зазначеної постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22, у якій колегія суддів вважає, що не було підстав для відступу від висновку Касаційного адміністративного суду щодо застосування пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі», викладеного у постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 420/17618/21, згідно з яким сторони договору про закупівлю можуть вносити необмежену кількість разів змін до договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії в частині збільшення ціни за одиницю товару за умови дотримання обмеження щодо збільшення такої ціни до 10% за один раз пропорційно збільшенню ціни відповідного товару на ринку, і за умови, що наведена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Відповідач-2 відзиву на позов не подав.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач-2 не подав відзиву на позов, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

У відповіді на відзив прокурор заперечив проти доводів відповідача-1, викладених у відзиві на позов, та вважає, що належним чином обґрунтував підстави представництва інтересів держави у цій справі та звернення до суду з цим позовом. Відповідач-1 ініціював укладення спірних додаткових угод за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електричну енергію, з порушенням пропорційності збільшення ціни та з порушенням 10% максимального ліміту збільшення від попочаткової ціни товару, визначеної сторонами при укладення договору про закупівлю, що суперечить положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 щодо їх застосування. Окрема думка судді містить незгоду з прийнятим рішенням або наданими висновками, однак не є обов`язковою для суду.

Відповідач-1 у наданих запереченнях знову наголошує на відсутності підстав для здійснення прокурором представництва інтересів держави, вважає, що оскаржувані додаткові угоди були укладені правомірно та заперечує щодо застосування даних правовідносин приписів ст.216, 1212 ЦК України.

Інших заяв по суті у встановлений строк до суду не надходило.

Обставини справи встановлені судом.

Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя 26.11.2020 на веб-порталі публічних закупівель Prozorro оприлюднено оголошення за №UA-2020-11-26-002906-с про намір здійснити за кошти Державного бюджету України закупівлю елкектричної енергії, код згідно з ДК 021:20-5 Електрична енергія, для потреб закладу освіти в обсязі 257 160 кВт*год на загальну суму 733 800,92 грн, зі строком постачання у період з 01.01.2021 до 31.12.2021.

29.12.2020, за результатом процедури закупівлі, між переможцем торгів ТОВ Енера Чернігів та Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя укладено Договір про постачання електричної енергії споживачу № 210111ВЦ (далі Договір).

Згідно з п. 1.1., 1.2. Договору постачальник продає електричну енергію (Електрична енергія Код ДК 021:20-5 (CPV) 09310000-5 Електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.01.2021 по 31.12.2021 становить 257 160 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної нергії у оператора системи (п.1.3. Договору).

Згідно із п. 2.1. Договору строк поставки товару: з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що загальна вартість цього Договору становить 497 793,00 грн, в тому числі ПДВ 82 965,50 грн. Ціна за одиницю складає: 1,93573262 грн з ПДВ. Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 3 до цього договору.

Згідно з пп. 1 п. 5.1. Договору споживач має право, зокрема отримувати електричну енергію на умовах, зазначених у цьому Договорі.

Пунктом 12.3. Договору передбачено, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків передбачених ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», зокрема у разі збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії. В будь-якому випадку підвищення ціни за одиницю товару здійснюється з урахуванням вимог п.2 ч.5 ст. 41 Закону України.

У подальшому, за ініціативою ТОВ ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ укладено ряд додаткових угод до Договору, що стосуються зміни ціни за одиницю товару та обсягів постачання електричної енергії, зокрема:

Додаткову угоду № 1 від 01.03.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,09386 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 01.02.2021;

- Додаткову угоду № 2 від 12.03.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,26780 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 01.02.2021;

- Додаткову угоду № 4 від 27.08.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,459125 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 01.08.2021;

- Додаткову угоду № 5 від 27.08.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,669554 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 02.08.2021;

- Додаткову угоду № 6 від 04.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 2,901006 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 01.09.2021;

- Додаткову угоду № 7 від 04.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 3,15558 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 02.09.2021;

- Додаткову угоду № 8 від 04.10.2021, якою збільшено ціну за 1 кВт*год на 9,99% до 3,435586 грн з ПДВ. Додаткова угода набуває чинності з моменту її підписання та розповсюджується на відносини, які виникли з 03.09.2021.

Вартість 1 кВт*год електричної енергії за Договором від 30.12.2020 протягом його дії зросла з 1,93573262 грн до 3,724758 грн з ПДВ, або на +78%.

Документальним обґрунтуванням для укладання спірних додаткових угод до Договору стали надані відповідачем-1 документи, а саме: експертні висновки Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № ЧК-57 від 15.02.2021, №ЧК-99 від 09.03.2021, експертні висновки Харківської торгово-промислової палати від 1842/21 від 10.08.2021, №1934/21 від 18.08.2021, цінові довідки Харківської торгово-промислової палати №2277-2/21 від 21.09.2021, №2277-3/21 від 21.09.2021, №2277-4/21 від 21.09.2021 та роздруківки з веб-сайту Оператор ринку.

Упродовж лютого-вересня 2021 року між відповідачами підписано акти прийняття-передавання товарної продукції активної електричної енергії загальним обсягом 192 924 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя перераховано ТОВ «Енера Чернігів», згідно платіжних доручень, кошти у сумі 477 142,61 грн за цінами, встановленими оскаржуваними додатковими угодами, а саме:

1) Згідно Акту № 210111ВЦ/32496/1 від 28.02.2021, відповідачем-1 у лютому2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 22 560 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя, згідно платіжних доручень №№ 473 та 474, сплачено кошти у сумі 51 161,75 грн.

2) Згідно Акту № 210111ВЦ/49523/1 від 09.04.2021, відповідачем-1 у березні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 29 315 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжного доручення № 735 від 14.04.2021 сплачено кошти у сумі 66 480,79 грн.

3) Згідно Акту № 210111ВЦ/65659/1 від 30.04.2021, відповідачем-1 у квітні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 24 093 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжних доручень №№ 907 та 908 від 17.05.2021 сплачено кошти у сумі 54 638,30 грн.

4) Згідно Акту № 210111ВЦ/83253/1 від 31.05.2021, відповідачем-1 у травні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 30 116 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжних доручень №№ 1162 та 1163 від 15.06.2021 сплачено кошти у сумі 68 297,30 грн.

5) Згідно Акту № 210111ВЦ/99279/1 від 30.06.2021, відповідачем-1 у червні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 21 473 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжних доручень №№ 1359 та 1360 1361 від 15.06.2021 сплачено кошти у сумі 48 696,64 грн.

6) Згідно Акту № 210111ВЦ/113503/1 від 31.07.2021, відповідачем-1 у липні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 18 948 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжних доручень №№ 1609 та 1610 сплачено кошти у сумі 42 970,43 грн.

7) Згідно Акту № 210111ВЦ/130392/1 від 31.08.2021, Відповідачем-1 у серпні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 19 033 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжного доручення № 1848 від 14.09.2021 сплачено кошти у сумі 50 809,63 грн.

8) Згідно Акту № 210111ВЦ/145106/1 від 30.09.2021, Відповідачем-1 у вересні 2021 року поставлено електричну енергію в обсязі 27 386 кВт*год, за яку НДУ ім. Миколи Гоголя згідно платіжних доручень № 2185, 2186 від 13.10.2021 сплачено кошти у сумі 94 087,77 грн.

Ппрокурором зазначено, що за Договором № 210111ВЦ від 29.12.2020 за ціною встановленою оскаржуваними додатковими угодами відповідачем-1 поставлено НДУ ім. Миколи Гоголя упродовж лютого-вересня 2021 року 192 924 кВт*год., а отже, вартість поставленої електроенергії за первісною ціною встановленою в основному договорі (1,93573262 грн) становить 373 449,28 грн. Проте, НДУ імені Миколи Гоголя за вказаний обсяг спожитої електричної енергії сплатив ТОВ «Енера Чернігів» 477 142,61 грн. Грошові кошти в сумі 103 693,33 грн (477 142,61 грн - 373 449,28 грн) є такими, що були безпідставно одержані ТОВ «Енера Чернігів» внаслідок укладення з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» Додаткових угод №№ 1-8 до Договору від 29.12.2020, у звязку із чим просить повернути їх до Державного бюджету України за рахунок якого вони були сплачені, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Щодо підстав представництва інтересів держави прокурором в даній справі.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Так, частиною 3 статті 53 ГПК України закріплено право прокурора у визначених законом випадках звертатися до суду з позовною заявою. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частини 4, 5 статті 53 ГПК України).

За приписами частин 3, 4, 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Отже, чинним законодавством визначено дві обов`язкові умови, за наявності яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді: 1) порушення або загроза порушення інтересів держави; 2) нездійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Щодо порушення або загрози порушення інтересів держави.

Згідно з висновком Конституційного Суду України, наведеним у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, поняття "інтереси держави" є оціночним; в кожному конкретному випадку прокурор, який звертається до суду із заявою, повинен обґрунтувати в суді наявність підстав для представництва інтересів держави (в тому числі публічних інтересів територіальної громади), але виключного переліку обставин, які можуть використовуватися, закон не передбачає.

Відповідно до зазначеного рішення Конституційного суду України із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17 зазначив, що інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація поняття інтереси держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Суть позовних вимог прокурора зводиться до стягнення з відповідача-1 коштів, незаконно отриманих ним внаслідок, як вважає прокурор, укладання додаткових угод, якими в порушення частини 5 статті 41 Закону України Про публічні закупівлі за відсутності коливання ціни на товар на ринку та без належного підтвердження коливання ціни на товар, що постачався для забезпечення діяльності та організації освітнього процесу НДУ ім.Миколи Гоголя, в порівнянні з тендерною пропозицією переможця торгів та умовами основного договору постачання електричної енергії.

Електрична енергія закуповувалась відповідачем-2 за бюджетні кошти для забезпечення потреб закладу освіти, що входять до сфери управління позивача, упродовж 2021 року.

Укладення додаткових каскадних угод з порушенням вимог законодавства, як вважає прокурор, призвело до безпідставної зміни істотних умов договору після його укладення та збільшення ціни за одиницю товару, внаслідок чого НДУ ім.Миколи Гоголя був позбавлений можливості отримати електричну енергію у попередньо замовлених обсягах, сплачуючи при цьому у надмірному розмірі кошти з Державного бюджету за значно менші обсяги придбаного товару. Крім того неправомірне підвищення цін на електричну енергію поклало на бюджетну установу економічно невигідні зобов`язання, спричинило нераціональне та неефективне витрачання бюджетних коштів, що були виділені з державного бюджету позивачу як головному розпоряднику бюджетних коштів та, як наслідок, призвело заподіяння шкоди майновим інтересам держави у вигляді безпідставно сплачених відповідачу-1 коштів в сумі 103 693,33 грн, профінансованих з Державного бюджету на освітні потреби.

Оскільки фінансування за оспорюваними додатковими угодами здійснювалося за рахунок коштів Державного бюджету, то у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення економічних (майнових) інтересів держави у бюджетній сфері, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Північного офісу Державної аудиторської служби України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про публічні закупівлі уповноважений орган - це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері публічних закупівель.

Уповноважений орган здійснює регулювання та реалізує державну політику в сфері закупівель у межах повноважень, визначених цим Законом. Рахункова палата, Антимонопольний комітет України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері державного фінансового контролю, здійснюють контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України (частин 1 та 3 статті 7 Закону України Про публічні закупівлі).

Положенням про Державну аудиторську службу України (затвердженим постановою КМУ від 03.02.2016 №43, надалі - Положення), визначено що реалізуючи державний фінансовий контроль через здійснення перевірки, моніторингу закупівель, Державна аудиторська служба України, яка є центральними органами виконавчої влади, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, має право звертатися до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно з підпунктами 3, 4, 9 п.4 цього Положення Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: реалізує державний фінансовий контроль через здійснення, зокрема, перевірки державних закупівель; здійснює контроль, зокрема, за дотриманням законодавства про державні закупівлі; вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: звертається до суду в інтересах держави в разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю в разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи (п.7 Положення).

Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2018 у справі №826/9672/17).

З урахуванням наведеного Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики в сфері закупівель (аналогічний висновок у подібних правовідносинах щодо визначення позивачем у справі офісу Держаудитслужби викладено в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 01.09.2020 у справі №911/1534/19).

Ніжинською окружною прокуратурою 15.05.2024 направлено лист до Північного офісу Держаудитслужби, в якому повідомлено про виявлені порушення вимог законодавства у сфері публічних закупівель при укладенні НДУ імені Миколи Гоголя додаткових угод до Договору № 210111ВЦ від 29.12.2020, якими збільшено ціну на електричну енергію.

Згідно листа-відповіді Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області № 262503-17/1844-2024 від 27.05.2024 викладена у листі Ніжинської окружної прокуратури інформація буде врахована при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності НДУ імені Миколи Гоголя за період з 01.01.2020 по 31.03.2024.

У подальшому Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області 29.08.2024 направлено на адресу Ніжинської окружної прокуратури повідомлення про вчинення кримінального правопорушення разом з примірником акта ревізії фінансово-господарської діяльності НДУ імені Миколи Гоголя. Зокрема, у листі-повідомленні зазначено про виявлені порушення вимог частини четвертої статті 41, пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» (у редакції, чинній на час проведення процедури закупівлі), та п. 12.3 Договору про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2020 № 210111ВЦ щодо необґрунтованого збільшення ціни на електричну енергію понад 10 %, що призвело до оплати Університетом вартості спожитої електроенергії за завищеними цінами, чим завдано збитків Університету та державному бюджету на загальну суму 114,20 тис. грн.

Також, органом держаудитслужби зазначено, що законодавство чітко визначає повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, до яких, разом з тим, не належить право на подання позову до суду.

Таким чином, Північний офіс Державної аудиторської служби та Управління Північного офісу Державної аудиторської служби в Чернігівській області, незважаючи на виявлені у ході здійснення заходів фінансового контролю (ревізії) у НДУ ім.Миколи Гоголя порушення при укладенні додаткових угод до Договору від 29.12.2020 № 210111ВЦ, не вжило належних заходів до їх усунення та стягнення безпідставно отриманих коштів з ТОВ ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ, зокрема шляхом звернення до суду із позовною заявою.

Відповідно до Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба наділена повноваженням самостійно звертатися до суду в інтересах держави в разі виявлення під час планових перевірок або зі звернень (у тому числі до правоохоронних органів) порушень у сфері закупівель.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що прокурор правильно визначив позивача у цій справі Північний офіс Державної аудиторської служби - органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики в сфері закупівель.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача-1 як органу, що здійснює моніторинг закупівлі, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Щодо підстав представництва інтересів держави в особі Міністерства освіти і науки України.

Відповідно до Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630 (далі Положення), Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності, а також здійснює державний нагляд (контроль) за діяльністю навчальних закладів, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Згідно із пп. 65, 77, 77-1 77-3 п. 4 Положення, Міністерство освіти і науки України бере участь у визначенні мінімальних нормативів матеріально-технічного, фінансового забезпечення закладів освіти; розробляє пропозиції щодо обсягів матеріально-технічного і фінансового забезпечення закладів освіти; формує пропозиції про обсяг освітніх субвенцій, державного фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), вищої освіти та стипендійного фонду; розподіляє освітні субвенції та державне фінансування середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та стипендійний фонд закладів освіти, що перебувають у сфері його управління; розробляє і подає для затвердження Кабінету Міністрів України формули розподілу освітніх субвенцій, порядки та умови розподілу інших трансфертів з державного бюджету на загальну середню освіту місцевим бюджетам, а також, згідно із пп. 3, 5 п. 5 Положення контролює діяльність підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Відповідно до витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, НДУ імені Миколи Гоголя заснований на державній формі власності і належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

Згідно із п. 1.2. Статуту НДУ імені Миколи Гоголя, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 22.05.2023 № 618 (далі Статут) Ніжинський державний університет імені Миколи Гоголя є закладом вищої освіти державної форми власності, який належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України.

Згідно п. 1.8. Статуту університет є юридичною особою публічного права і здійснює цивільну правоздатність у повному обсязі для виконання завдань та функцій, передбачених цим Статутом, має самостійний баланс, поточні та/або вкладні (депозитні) рахунки в установах державних банків, спеціальні реєстраційні рахунки в органах Державного казначейства України, може набувати майнових та особистих немайнових прав і нести обов`язки, бути позивачем і відповідачем у суді.

Пунктом 3.1. Статуту передбачено, що Міністерство освіти і науки України реалізує права та обов`язки уповноваженого Кабінетом Міністрів України органу стосовно Університету як центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, у підпорядкуванні та сфері управління якого перебуває Університет.

Згідно п. 3.2 Статуту Міністерство освіти і науки України: 4) здійснює контроль за фінансово-господарською діяльністю Університету; 5) здійснює контроль за дотриманням Статуту Університету

Відповідно до п. 10.4. Статуту джерелами формування матеріально-технічної бази Університету є: 1) майно, передане Університетові; 2) кошти, отримані із загального фонду Державного бюджету; 3) капітальні вкладення, субсидії та дотації з Державного бюджету; 4) фінансова допомога міжнародних організацій, вітчизняних та іноземних інвесторів; 5) безоплатні або благодійні внески, пожертвування юридичних і фізичних осіб; 6) надходження від надання платних послуг; 7) інше майно та кошти, набуті на підставах, дозволених законодавством України.

Згідно п. 10.5. Статуту фінансування Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (коштів загального та спеціального фондів) та за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень.

Отже, Міністерство освіти і науки України наділений повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто здійснює управлінські функції стосовно НДУ ім.Миколи Гоголя.

У відповідності до частини 1 статті 22 Бюджетного кодексу України за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, можуть бути виключно, зокрема міністерства (п. 1 ч. 2 Бюджетного кодексу України).

Частиною 5 статті 22 указаного кодексу визначено, що головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до пункту 1 частини другої цієї статті та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

За приписами пунктів 3, 4, 7, 9 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

З огляду на викладене, Міністерство освіти і науки України виступає уповноваженим органом, який приймає рішення щодо виділення державних коштів на функціонування НДУ ім.Миколи Гоголя, де підписантом договору про постачання електричної енергії споживачу від 29.12.2020 № 210111ВЦ є Університет.

Витрати на оплату електроенергії за договором від 29.12.2020 №210111ВЦ здійснювалися за рахунок коштів Державного бюджету України, згідно з кошторисом, що затверджений головним розпорядником Міністерством освіти і науки України.

Таким чином, кошти на сплату електроенергії спрямовано з державного бюджету, а управління останніми здійснюється Міністерством освіти і науки України.

Одним з принципів бюджетної системи України відповідно до пункту 6 частини 1 статті 7 Бюджетного кодексу України визначено принцип ефективності та результативності, згідно з яким при складанні та виконанні бюджетів усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом забезпечення якісного надання публічних послуг при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Отже правовідносини у справі пов`язані з використанням бюджетних коштів, а відтак становлять державний інтерес, тому незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому державному інтересу не відповідає.

Зважаючи на викладене, Міністерство освіти і науки України є уповноваженим державою органом здійснювати повноваження із захисту інтересів держави у спірних правовідносинах.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/8065/19 в постанові від 10.04.2024 зазначила, що наявність в органу повноважень щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто здійснення управлінських функцій на основі законодавства є достатньою підставою для здійснення прокурором представницьких повноважень цього органу, що відповідає приписам частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру.

А відтак доводи відповідача-1 не знайшли свого підтвердження і не приймаються судом до уваги.

Щодо не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі №912/2385/18.

Прокурор зазначає, що Міністерством освіти та науки України, як уповноваженим органом у спірних правовідносинах, не здійснюються надані йому повноваження, а тому інтереси держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель залишаються незахищеними.

Листом від 21.05.2024 № 52-77-3622вих-24, тобто до подання вказаної позовної заяви до суду, прокурор звертався до Міністерства освіти і науки України, у якому повідомив про виявлені порушення Закону України «Про публічні закупівлі» при укладенні спірних додаткових угод та просив надати інформацію про вжиття заходів щодо усунення зазначених порушень, у тому числі у судовому порядку.

Згідно листа від 23.05.2024 № 1/9161-24, Міністерство освіти і науки України проінформувало про невжиття заходів, спрямованих на забезпечення дотримання вимог законодавства та у разі наявності підстав, просило вжити заходів спрямованих на захист інтересів держави.

Зазначене свідчить про нездійснення Міністерством освіти і науки України як органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах, заходів щодо захисту інтересів держави, оскільки ним не вжито належних заходів до повернення надмірно сплачених коштів.

З наданих прокурором доказів не вбачається також і наміру позивача вживати заходів щодо захисту інтересів держави у зв`язку з виявленими порушеннями як в судовому порядку, так і в порядку здійснення управлінської діяльності.

Таким чином, компетентні органи були достеменно обізнані з фактом порушення законодавства в сфері публічних закупівель, та в позивачів було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останні самостійно не захистили інтереси держави в суді.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивачів про намір подати позов в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Міністерства освіти і науки України до ТОВ Енера Чернігів НДУ ім.Миколи Гоголя про визнання недійсними додаткових угод та стягнення безпідставно отриманих коштів.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Північного офісу Державної аудиторської служби України та Міністерства освіти і науки України, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

Також судом враховано, що можливість використання відповідачем-1 безпідставно набутого майна, яким виступають у даному випадку грошові кошти, становить суспільний інтерес. Разом з тим, потенційно факт перерахування відповідачу-1 зайвих бюджетних коштів порушує вимоги чинного законодавства, принципи максимальної економії та ефективності, а тому призводить до протиправного витрачання публічних коштів, унеможливлює їх раціональне та ефективне використання, що підриває фінансово-економічні основи держави. З наведеного слідує, що при вирішенні даного спору наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Нормативно-правове обґрунтування, оцінка доказів та висновки суду.

Щодо визнання недійсними додаткових угод.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 ст. 638 ЦК України встановлює, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону України Про публічні закупівлі вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається.

Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону України Про публічні закупівлі, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

В іншому випадку нівелюється мета Закону України Про публічні закупівлі, яка полягає в забезпеченні ефективного та прозорого здійснення закупівель, створенні конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі зміна істотних умов договору про закупівлю може здійснюватися виключно у випадку збільшення ціни за одиницю товару у разі коливання ціни такого товару на ринку.

Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни природного газу на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договорів і до внесення відповідних змін до нього.

Як встановлено судом, відповідно до Договору від 29.12.2020 № 210111ВЦ про закупівлю електричної енергії ціна електроенергії становила 1,93573262 грн за кВт/год.

Додатковою угодою № 1 від 01.03.2021 збільшено ціну за 1 кВт/год на 9,99% до 2,09386 грн з ПДВ. Додаткова угода розповсюджується на відносини, які виникли з 01.02.2021.

Як встановлено судом, постачання за ціною 2,09386 грн з ПДВ, яка встановлена Додатковою угодою № 1 від 01.03.2021 не відбувалося, оскільки згідно Акту прийняття-передавання товарної продукції № 210111ВЦ/32496/1 вся поставлена електрична енергія за лютий 2021 року обрахована за ціною 1,88984 грн за 1 кВт/год (без ПДВ), що становить 2,26780 грн (з ПДВ 20%), тобто вартість поставленої електроенергії у лютому 2021 обраховувалася за ціною встановленою Додатковою угодою № 2 від 12.03.2021.

Крім того, за Договором від 29.12.2020, відповідач-1 протягом періоду із 01.02.2021 по 01.03.2021 щоденно постачав, а відповідач-2 приймав та споживав електричну енергію.

Таким чином, Додатковою угодою № 1 від 01.03.2021 сторони змінили ціну електричної енергії, яка була фактично спожита НДУ імені Миколи Гоголя у лютому 2021 року.

Підставою для укладення оскаржуваної Додаткової угоди № 1 від 01.03.2021 став експертний висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати № ЧК-57 від 15.02.2021, який відображає середньозважену ціну на РДН в ОЕС України за січень 2021 року (1462,52 грн/МВт*год) та за 10 днів лютого (з 01.02-10.02) 2021 року (1698,79 грн/МВт*год) та відсоток зростання між вказаними показниками (+16,15%).

У експертному висновку порівнюються ціни за неспівмірні проміжки часу (місяць з декадою), що не може свідчити про наявність реального збільшення вартості електричної енергії, оскільки ціна на електричну енергію є динамічною і залежить від попиту та пропозиції на РДН на певну дату, а отже таке порівняння не є правомірним.

Крім того, вказані у експертному висновку періоди не відповідають ні даті укладення Договору, ні даті з якої збільшується ціна, також вони не охоплюють весь період після укладення Договору від 29.12.2020.

Ціну електроенергії на ринку необхідно порівнювати за співмірні проміжки часу, наприклад, місяць з місяцем, декаду з декадою, а не на вибіркові дати в різних розрахункових періодах, при цьому, таке порівняння має бути проведено починаючи з моменту укладення Договору до укладення додаткової угоди, що відображатиме реальну тенденцію коливання ціни на ринку.

Таким чином, вказаний документ не містить відомостей щодо середньозваженої ціни на РДН в ОЕС станом на дати укладання Договору від 29.12.2020 та дати початку дії Додаткової угоди № 1 (01.02.2021), а тому не може підтвердити реальне коливання ціни на електричну енергію у даний період.

За таких обставин, експертний висновок Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від № ЧК-57 від 15.02.2021, який став підставою для укладення Додаткової угоди № 1 від 29.12.2020, не може виступати в якості належного і беззаперечного підтвердження коливання ціни на ринку електроенергії та не може бути розцінений, як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору від 29.12.2020, в частині збільшення вартості товару.

Крім того, як зазначено у експертному висновку Чернігівської регіональної торгово- промислової від 15.02.2021 № ЧК-57, середньозважена ціна на електроенергію РДН в ОЕС України у січні 2021 року становила 1 462,52 грн/МВт*год, що свідчить про зниження ціни на - 4,5 %, порівняно із ціною, яка діяла на момент укладення основного Договору. Однак, відповідач-1 додаткових угод щодо зміни ціни (у бік зменшення) у цей період з відповідачем-2 не укладав.

Таким чином, відповідач-1 ініціював укладення Додаткової угоди № 1 від 01.03.2021 до Договору від 29.12.2020 за відсутності належного підтвердження факту коливання ціни на електричну енергію, що свідчить про порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», та з порушенням п. 4 ч. 3 ст. 57 Закону України «Про ринок електричної енергії».

У подальшому Додатковими угодами № 2 від 12.03.2021 № 4 від 27.08.2021, № 5 від 27.08.2021, № 6 від 04.10.2021, № 7 від 04.10.2021, № 8 від 04.10.2021, збільшено ціну за одиницю товару до 3,435586 грн за 1 кВт/год., тобто на 1,49985388 грн в порівнянні з ціною у Договорі, а тому кожна наступна додаткова угода має фіксовану ціну за одиницю товару, і є похідною від попередніх додаткових угод та автоматично незаконною, оскільки без попередньої додаткової угоди ціна по послідуючій буде фактично перевищувати підвищення ціни за одиницю товару більше, ніж на 10 %, визначених в статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" у порівнянні із основним договором, що суперечить положенням п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі та висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 щодо їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК, ст. 20 ГК визнання правочину недійсним є способом захисту цивільних прав та інтересів. Частина 2 ст. 20 ГК України серед способів захисту визначає визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У той же час, ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності) згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.

Враховуючи те, що додаткові угоди № 1 від 01.03.2021, № 2 від 12.03.2021, № 4 від 27.08.2021, № 5 від 27.08.2021, № 6 від 04.10.2021, № 7 від 04.10.2021, № 8 від 04.10.2021 до до Договору від 29.12.2020 укладено з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України Про публічні закупівлі, то відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, вказані додаткові угоди підлягають визнанню недійсними.

Отже, позов прокурора в цій частині задовольняється судом.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 103693,33 грн.

Відповідно до вимог статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За приписами частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, за подібних обставин, дійшла висновку, що кошти одержані відповідачем безпідставно, оскільки підстава внаслідок визнання додаткових угод недійсними відпала, тому останній зобов`язаний їх повернути в силу статей 216, 1212 ЦК України.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором, тобто і поставка електроенергії, і її оплата мають здійснюватися сторонами відповідно до умов саме первісної редакції Договору.

Наведена правова позиція узгоджується з сталою та послідовною практикою Великої Палати Верховного Суду в постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, Верховного Суду в постановах від 13.04.2023 у справі № 908/653/22, від 16.02.2023 у справі № 903/366/22, від 16.02.2023 у справі № 903/383/22, від 07.02.2023 у справі № 927/188/22.

Відповідно до умов Договору відповідач-1 повинен був поставити відповідачу-2 електричної енергії за ціною 1,93573262 грн за 1 кВт/год.

Як встановив суд, відповідач-1 упродовж лютого-вересня 2021 року поставив відповідачу-2 електричну енергію у кількості 192 924 кВт/год, за яку останній сплатив кошти у розмірі 477 142,61 грн.

Виходячи з первісної ціни у Договорі, без врахування спірних додаткових угод, відповідач-2 повинен був сплатити за фактично поставлену електроенергію 373 449,28 грн.

Отже, різниця між сумою коштів, які фактично перераховано відповідачем-2 за електроенергію, визначеній з урахуванням додаткових угод, та сумою за електроенергію по ціні відповідно до Договору без урахування спірних додаткових угод, становить 103 693,33 грн.

Таким чином, грошові кошти в сумі 103 693,33 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем-1, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач-1 зобов`язаний повернути їх в дохід Державного бюджету України, за рахунок якого вони були сплачені, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

При цьому доводи відповідача-1 про те, що приписи ст. 1212 ЦК України не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, враховуючи їх договірний характер, спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Стосовно посилання відповідача-1 про необхідність врахування окремої думки щодо зазначеної постанови ВП ВС суд зазначає наступне.

Окрема думка судді це сформований суддею письмовий документ, який є формою визначення власної позиції судді в разі незгоди з прийнятим (наданим) рішенням (висновком) або викладенням обставин, що доповнюють мотивувальну частину рішення (висновку).

Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення (ч. 3 ст. 34 ГПК України).

Таким чином, окрема думка судді містить незгоду з прийнятим рішенням або наданими висновками, однак не є обов`язковою для суду, адже за приписами ГПК України не є джерелом правозастосовчої практики.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів.

При аналізі доводів сторін суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, який у рішенні "Трофимчук проти України" зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід (рішення від 28.10.2010, заява № 4241/03).

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що заперечення відповідача-1 не знайшли свого підтвердження і позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат.

При ухваленні рішення в справі, суд у тому числі вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, до яких зокрема належить судовий збір.

За частиною 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак з відповідачів підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір у сумі 9689,60 грн з кожного.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними додаткові угоди №1 від 01.03.2021, №2 від 12.03.2021, №4 від 27.08.2021, №5 від 27.08.2021, №6 від 04.10.2021, №7 від 04.10.2021, №8 від 04.10.2021 про внесення змін та доповнень до договору про постачання електричної енергії споживачу №210111ВЦ від 29.12.2020, укладені між Ніжинським державним університетом імені Миколи Гоголя () та Товариством з обмеженою відповідальністю Енера Чернігів ().

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ (, проспект Перемоги, буд.126Б, м. Чернігів, 14013) в дохід Державного бюджету України в особі Міністерства освіти і науки України кошти в сумі 103 693,33 грн.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРА ЧЕРНІГІВ (, проспект Перемоги, буд.126Б, м. Чернігів, 14013) на користь Чернігівської обласної прокуратури (одержувач: Чернігівська обласна прокуратура, UA 0006008, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ) сплачений судовий збір у розмірі 9689,60 грн.

5. Стягнути з Ніжинського державного університету імені Миколи Гоголя (16600, Чернігівська обл., м. Ніжин, вул. Графська, 2, ) на користь Чернігівської обласної прокуратури (одержувач: Чернігівська обласна прокуратура, UA 0006008, , банк отримувача: ДКСУ, м. Київ) сплачений судовий збір у розмірі 9689,60 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор