ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м.Харків Справа № 913/266/20(524/3332/21)
Провадження №10/913/266/20(524/3332/21)
Господарський суд Луганської області у складі судді Масловського С.В., розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи №913/266/20(524/3332/21) за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 )
про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими
Секретар судового засідання Селіверстова Н.О.
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача 1: представник не прибув;
від відповідача 2: представник не прибув;
від третіх осіб: представники не прибули.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
16.04.2021 ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими.
В обґрунтування поданих вимог зазначено, що 18.04.2016 відповідно до укладеного між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» Білої Ірини Володимирівни та ОСОБА_1 строкового трудового договору №148, позивача прийнято на посаду завідувача господарства відділу експлуатації та ремонту основних засобів регіональної мережі Управління справами Департаменту ліквідаційних процедур, робоче місце в м.Кременчук Полтавської області, з посадовим окладом 5500 грн 00 коп., зі строком дії договору з 18.04.2016 по 30.11.2016.
Позивачем зазначено, що з 13.07.2016 була припинена виплата заробітної плати, та втрачено зв`язок з товариством, а після закінчення терміну трудового договору позивача не було звільнено.
Також, позивачем зазначено, що 28.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням з 18.04.2017 на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та остаточний розрахунок.
21.07.2017 позивачу було видано трудову книжку під розписку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Проте у трудовій книжці немає запису про звільнення. Крім того, остаточний розрахунок з позивачем також проведено не було.
Публічне акціонерне товариства «Українська інноваційна компанія» листом №2366/01 від 07.09.2017 повідомило позивача про те, що у зв`язку з оскарженням в судовому порядку рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, документація з кадрового діловодства банку від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідачу -1 не передається, у зв`язку з чим запропоновано позивачу з метою отримання трудової книжки вернутись безпосередньо до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Р.А.
Також, запропоновано позивачу з питань пов`язаних з трудовими правовідносинами звертатись до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
ОСОБА_1 листом без номеру та без дати звернулась до Міністерства юстиції України з проханням захистити порушені права позивача та надати юридичну допомогу у вирішенні питання звільнення позивача.
Міністерство юстиції України листом №4186/К-1821/7.2. від 29.01.2020 повідомило позивача про надсилання листа від 28.01.2020 за належністю до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Координаційного центру з надання правової допомоги.
Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області праці листом №02-19/498 від 05.05.2020 повідомило позивача про те, що за інформацією наданою керівництвом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» видача трудових книжок працівникам та документів кадрового діловодства є предметом розгляду в суді, у звя`зку з чим, запропоновано позивачу, у разі порушення її трудових прав звернутися до суду за їх захистом.
Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області праці листом №02-19/602 від 16.06.2020 повідомило позивача про те, що Постановою Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
22.03.2016 Правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".
ПАТ «УКІРНБАНК» не погоджуючись з вищевказаними постановами звернулося до суду про визнання протиправними та скасування Постанови Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 по справі №826/1162/16 апеляційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 залишені без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.
22.11.2016 ПАТ «УКРІНБАНК» змінено на Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ» згідно протоколу позачергових загальних зборів акціонерів №3 від 22.11.2016.
Також, позивача повідомлено, що під час проведення інспекційного відвідування судові процеси між ПАТ «УКРІНКОМ», Національним банком України та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тривають, остаточного рішення не винесено та запропоновано позивачу, у разі порушення її трудових прав звернутися до суду за їх захистом.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» листом від 27.05.2020 повідомила позивача про те, що у зв`язку з оскарженням в судовому порядку рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа не має доступу до первинної документації ПАТ «Укрінбанк» чи ПАТ «Укрінком» та відповідно не має можливості перевірити викладену позивачем у заяві про звільнення інформацію та остаточний розрахунок.
12.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» із заявою про звільнення позивача з 12.06.2020 з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та здійснення остаточного розрахунку.
09.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про звільнення позивача з 09.09.2020 з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та здійснення остаточного розрахунку.
10.09.2021 на адресу Автозаводського районного суду міста Кременчука надійшла заява Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про перегляд заочного рішення суду від 06.07.2021.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 03.02.2022 заяву Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія про перегляд заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06.07.2021 задоволено. Скасовано заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 06.07.2021 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими; справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 26.07.2022 справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Українська інноваційна компанія, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими передано до Господарського суду Луганської області для розгляду по суті.
Згідно витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2022 матеріали справи №913/266/20(524/3332/21) передано на розгляд судді Масловському С.В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 27.09.2022 прийнято справу №913/266/20(524/3332/21) до свого провадження. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Крім того, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, опублікованих Радою суддів України 02.03.2022, судом вирішено, що розгляд справи відбудеться після усунення обставин, які в умовах воєнної агресії проти України зумовлюють загрозу життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів і працівників суду.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.02.2023 підготовче засідання призначено на 02.03.2023 о 12 год. 20 хв.
28.02.2023 на адресу Господарського суду Луганської області від Кременчуцької філії Полтавського обласного центру зайнятості надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи. Також, цією заявою повідомлено суд, що наказом Міністерства економіки України №4057 від 20.10.2022 реорганізовано базовий центр зайнятості Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості шляхом його приєднання до Полтавського обласного центру зайнятості, який є його правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків.
У судовому засіданні 02.03.2023 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 05.04.2023 о 12 год 20 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
27.03.2023 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського суду Луганської області від позивача надійшла заява без номеру від 27.03.2023 про розгляд справи без участі позивача та його представника, та підтримання позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.04.2023 провадження у справі №913/266/20(524/3332/21) за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими зупинено до розгляду та оприлюднення Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі №909/578/17.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 02.08.2023 поновлено провадження у справі №913/266/20(524/3332/21). Підготовче засідання призначено на 23.08.2023 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 23.08.2023 повідомлено учасників справи про відкладення підготовчого засідання в межах строку підготовчого провадження на 20.09.2023 о 11 год. 20 хв.
14.09.2023 на електронну пошту Господарського суду Луганської області від Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» надійшли письмові пояснення без номеру від 13.09.2023, в яких представник відповідача -1 просив суд у задоволенні позову відмовити повністю та зазначив, що оскільки процедуру ліквідації банку не розпочату, у зв`язку із скасуванням в судовому порядку постанови Національного банку України №180 від 22.03.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 від 22.03.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», а тому позивач має право на стягнення заборгованості по заробітній платі з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
У судовому засіданні 20.09.2023 постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 10.10.2023 о 11 год 00 хв, яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
06.10.2023 за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Господарського суду Луганської області від позивача надійшла заява без номеру від 06.10.2023 про розгляд справи без участі позивача та його представника, та підтримання позовних вимог в повному обсязі.
У судовому засіданні 10.10.2023 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.11.2023 о 11 год 20 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.11.2023 постановлено повернутись у справі №913/266/20(524/3332/21) до стадії підготовчого провадження.
Провадження у справі №913/266/20(524/3332/21) за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими зупинено до оприлюднення судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №913/266/20.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.01.2025 поновлено провадження у справі №913/266/20(524/3332/21). Підготовче засідання призначено на 04.02.2025 о 12 год. 30 хв.
У судовому засіданні 04.02.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 05.03.2025 об 11 год 00 хв., яку відповідно до ч.5 ст. 233 ГПК України занесено до протоколу судового засідання.
Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Луганської області, -
18.04.2016 відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 строкового трудового договору №148 від 18.04.2016, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ "Український інноваційний банк" на посаду завідувача господарства відділу експлуатації та ремонту основних засобів регіональної мережі Управління справами Департаменту ліквідаційних процедур, робоче місце в м.Кременчук Полтавської області, з посадовим окладом 5500 грн 00 коп., зі строком дії договору з 18.04.2016 по 30.11.2016.
Позивачем зазначено, що у зв`язку з прийняттям Постанови Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку"; Постанови Правління Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" №180 від 22.03.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку", починаючи з 13.07.2016 була припинена виплата ОСОБА_1 заробітної плати, а після закінчення терміну трудового договору позивача звільнено не було.
28.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням з 18.04.2017 на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та остаточний розрахунок.
21.07.2017 позивачу було видано трудову книжку під розписку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, проте запису про звільнення трудова книжка ОСОБА_1 не містить, остаточний розрахунок з позивачем проведено не було.
Публічне акціонерне товариства «Українська інноваційна компанія» листом №2366/01 від 07.09.2017 повідомило позивача про те, що у зв`язку з оскарженням в судовому порядку рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо запровадження ліквідаційної процедури в банку, документація з кадрового діловодства банку від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідачу -1 не передається, у зв`язку з чим запропоновано позивачу з метою отримання трудової книжки вернутись безпосередньо до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Р.А.
Також, запропоновано позивачу з питань пов`язаних з трудовими правовідносинами звертатись до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області праці листом №02-19/498 від 05.05.2020 повідомило позивача про те, що за інформацією наданою керівництвом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» видача трудових книжок працівникам та документів кадрового діловодства є предметом розгляду в суді, у зв`язку з чим, запропоновано позивачу, у разі порушення її трудових прав звернутися до суду за їх захистом.
Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Луганській області праці листом №02-19/602 від 16.06.2020 повідомило позивача про те, що ПАТ «УКРІНБАНК» не погоджуючись з вищевказаними рішеннями Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо запровадження ліквідаційної процедури в банку, звернулося до суду про визнання протиправними та скасування Постанови Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 по справі №826/1162/16 апеляційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 залишені без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.
22.11.2016 ПАТ «УКРІНБАНК» змінено на Публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ» згідно протоколу позачергових загальних зборів акціонерів №3 від 22.11.2016.
Також, позивача повідомлено, що під час проведення інспекційного відвідування судові процеси між ПАТ «УКРІНКОМ», Національним банком України та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тривають, остаточного рішення не винесено та запропоновано позивачу, у разі порушення її трудових прав звернутися до суду за їх захистом.
Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» листом від 27.05.2020 повідомила позивача про те, що у зв`язку з оскарженням в судовому порядку рішень Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноважена особа не має доступу до первинної документації ПАТ «Укрінбанк» чи ПАТ «Укрінком» та відповідно не має можливості перевірити викладену позивачем у заяві про звільнення інформацію та остаточний розрахунок.
12.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» із заявою про звільнення позивача з 12.06.2020 з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та здійснення остаточного розрахунку.
09.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про звільнення позивача з 09.09.2020 з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та здійснення остаточного розрахунку.
Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП з 21.07.2017 року, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 59 750 грн 00 коп. та допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середньої місячної заробітної плати в розмірі 5 500 грн 00 коп.
Відповідно до ст. 43 Конституції України громадянам гарантується право на працю.
Згідно ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ст. 23 КЗпП України).
Підставами припинення трудового договору є, зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п.2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).
Згідно ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
Частиною 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
13.07.2016 на позачергових Загальних зборах акціонерів Публічного акціонерного товариства Український інноваційний банк, було прийнято рішення про затвердження Статуту товариства в новій редакції, рішення про зміну назви товариства на Публічне акціонерне товариство Укрінком.
28.03.2017 рішенням позачергових загальних зборів акціонерів Публічного акціонерного товариства Укрінком, змінено найменування товариства як юридичної особи з Публічного акціонерного товариства Укрінком на Публічне акціонерне товариство Українська інноваційна компанія, затверджено статут в новій редакції.
Відомості про це були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 05839888, тобто такий самий, як у ПАТ Укрінбанк.
01.10.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №659/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії проблемних" строком на 180 днів.
24.12.2015 Правлінням Національного Банку України було прийнято Постанову №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" до категорії неплатоспроможних" та Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Укрінбанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
22.03.2016 Правлінням Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" винесено постанову №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК".
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 визнано протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 по справі №826/1162/16 апеляційні скарги Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 залишені без задоволення, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі №826/1162/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі №826/1162/16 та ухвалу Київського адміністративного суду від 14.04.2016 залишено без змін.
Постановою Верховного Суду України від 24.10.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 скасовано та ухвалено нове рішення яким у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 визнані протиправними та скасовані Постанова Правління Національного банку України №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку".
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва по справі №826/5325/16 від 29.04.2016 залишена без змін.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 по справі №826/5325/16 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 по справі №826/5325/16 залишено без змін.
Також, судом зазначено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 у справі №826/5325/16, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021, змінено спосіб виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 у справі № 826/5325/16 в частині зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах) на наступний спосіб: "Виключити відомості про Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (попередня назва - "Український інноваційний банк") (ідентифікаційний код 05839888) із Державного реєстру банків України".
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 19.10.2021 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №826/5325/16.
В даному випадку мало місце транслятивне (підсумоване) правонаслідування юридичної особи, враховуючи зміну назви, збереження ідентифікаційного коду юридичної особи та вступ у цивільний оборот нової, замість правопопередника зі збереженням обсягу правосуб`єктності в порядку правонаступництва.
Згідно з ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
В п. 50 постанови Великої Палати Верховного Суду №914/3587/14 від 24.04.019 зазначено, що з аналізу зазначених положень убачається, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна типу акціонерного товариства з публічного на приватне (ПАТ Львівобленерго на ПрАТ Львівобленерго) не є його реорганізацією. Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів у порядку, визначеному Законом України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Частиною 1 статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Відповідно до п. 6 положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року №118 інформаційний фонд Реєстру містить, зокрема, дані ідентифікаційні - ідентифікаційний код та найменування суб`єкта (п. 4), який зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним (п. 6).
Правонаступництво є перехід сукупності прав та обов`язків від одного суб`єкта правовідносин до іншого, в порядку та на умовах встановлених законом. Отже обов`язковою умовою правонаступництва, є наявність декількох окремих суб`єктів, дотримання процедури переходу прав та обов`язків встановленої законом, і як наслідок втрата прав та обов`язків однією особою, та набуття іншою.
В даному випадку відбулась зміна найменування юридичної особи, без зміни організаційно правової форми, що не є її реорганізацією та не є перетворенням. Оскільки код ЄДРПОУ є ідентифікуючою ознакою юридичною особи, яка залишається незмінною протягом усього часу його існування, суд дійшов висновку, що ПАТ Українська інноваційна компанія та ПАТ Укрінбанк є однією юридичною особою. Крім того, відповідно до імперативних приписів статті 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості внесені до єдиного державного реєстру вважаються достовірними, та можуть бути використанні у спорі з третьою особою.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що ПАТ Українська інноваційна компанія не є правонаступником ПАТ Укрінбанк, оскільки є однією юридичною особою з різними назвами.
У постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/8117/17 від 03 серпня 2018 зроблено висновок: 6.11 Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ "Укрінбанк", зміни назви на ПАТ "Укрінком", а в подальшому на ПАТ "Українська інноваційна компанія", зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ "Укрінком" і ПАТ "Українська інноваційна компанія" ПАТ "Укрінбанк" без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства. Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.
В той же час, станом на дату виникнення спірних правовідносин вказані рішення Правління Національного банку України скасовані в судовому порядку, що, в свою чергу, відновлює повноваження органів управління банку.
Відтак, колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанції щодо наявності у органів управління банку права приймати рішення про зміну найменування, місцезнаходження, керівника, затвердження нової редакції Статуту тощо.
В той же час, судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 16.10.2024 у справі №913/266/20 зазначає, що статус банку набувається з моменту прийняття Національним банком України рішення про видачу банківської ліцензії з одночасним внесенням регулятором запису до Державного реєстру банків, тоді як втрата юридичною особою такого статусу відбувається у результаті завершення реорганізації банку або його ліквідації за спеціальною процедурою, здійснюваною (за винятком процедури добровільної ліквідації) державною спеціалізованою установою Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у визначеному банківським законодавством порядку, кінцевим наслідком чого (реорганізації чи ліквідації) є здійснення Національним банком України запису в Державному реєстрі банків про припинення банку. При цьому відкликання банківської ліцензії не є самостійною підставою для втрати юридичною особою статусу банку.
Наведені висновки у питанні втрати юридичною особою статусу банку узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.12.2019 у справі №925/698/16, зокрема: «відсутність банківської ліцензії припиняє банківську діяльність банку, але не припиняє сам банк з його існуючими правами та обов`язками, які виникли в результаті банківської діяльності до відкликання банківської ліцензії».
Судова палата акцентує увагу, що правовою підставою для запровадження Фондом тимчасової адміністрації або здійснення ним ліквідації банку є відповідні рішення цього органу. Такі рішення (про запровадження тимчасової адміністрації та про початок процедури ліквідації) виконавча дирекція Фонду має право прийняти виключно на підставі рішень Правління НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних чи про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідно. Зазначені рішення виконавчої дирекції Фонду та Правління НБУ не є нормативно правовими актами, адже мають характер індивідуальних.
У разі скасування судом індивідуального акта державного чи іншого спеціалізованого органу такий акт не породжує жодних правових наслідків.
У зв`язку з цим, судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначено, що неодноразові рішення органу управління ПАТ «Український інноваційний банк» про внесення відповідних змін щодо зміни назви, місцезнаходження акціонерного товариства, нової редакції статуту, видів діяльності товариства та призначення органів управління, не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків цією юридичної особи, які виникли раніше у зв`язку із здійсненням нею банківської діяльності в межах своєї спеціальної правосуб`єктності як банківської установи, оскільки внаслідок цього не створився новий учасник правовідносин, а отже ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією й тією ж юридичною особою, з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888 і єдиним обсягом прав та обов`язків.
Судом встановлено, що 18.04.2016 відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 строкового трудового договору №148 від 18.04.2016, ОСОБА_1 було прийнято на роботу до ПАТ "Український інноваційний банк" (яке в подальшому перейменовано на ПАТ Українська інноваційна компанія) на посаду завідувача господарства відділу експлуатації та ремонту основних засобів регіональної мережі Управління справами Департаменту ліквідаційних процедур, робоче місце в м.Кременчук Полтавської області, з посадовим окладом 5500 грн 00 коп., зі строком дії договору з 18.04.2016 по 30.11.2016.
У зв`язку з прийняттям Постанови Правління Національного банку України №934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УКРІНБАНК" до категорії неплатоспроможних" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку"; Постанови Правління Національного банку України на підставі пропозиції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" №180 від 22.03.2016 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "УКРІНБАНК" та Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "УКРІНБАНК" та делегування повноважень ліквідатора банку" починаючи з 13.07.2016 була припинена виплата ОСОБА_1 заробітної плати, а після закінчення терміну трудового договору позивача звільнено не було.
28.03.2017 ОСОБА_1 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» з письмовою заявою про звільнення за власним бажанням з 18.04.2017 на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України та остаточний розрахунок.
21.07.2017 позивачу було видано трудову книжку під розписку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, проте запису про звільнення трудова книжка ОСОБА_1 не містить, остаточний розрахунок з позивачем проведено не було.
Відтак, в порушення умов укладеного строкового трудового договору, відповідач-1 свій обов`язок щодо своєчасного припинення трудових відносин та здійснення остаточного розрахунку з позивачем не здійснив. Станом на момент розгляду справи доказів протилежного суду надано не було.
У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (такий висновок викладено в пункті 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (такий висновок викладено в пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).
Господарський суд звертає увагу, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд, зокрема, припинити трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» з 21.07.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП (у зв`язку із закінченням строку трудового договору).
Згідно ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.
Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Враховуючи, що після закінчення строкового трудового договору (30.11.2016) Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не звільнило позивача з роботи, господарський суд дійшов висновку про фактичне продовження трудових відносин між позивачем та відповідачем -1 до 21.07.2017 (дата отримання позивачем трудової книжки).
З урахуванням викладеного, оскільки зазначення ОСОБА_1 конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору, господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування до вказаних спірних правовідносин положень ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України які регулюють питання щодо розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника зокрема у випадку якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
За таких обставин, оскільки після закінчення строкового трудового договору Публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" не звільнило позивача з роботи, та трудові відносини фактично були продовжені, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання трудових відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» припиненими з 21.07.2017 на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до положень ст. 94 Кодексу законі про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.5 ст. 97 Кодексу законів про працю оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Приписам статті 2 Закону України "Про оплату праці" визначено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Відповідно до ст. 21, 22 Закону України Про оплату праці працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.
Суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Згідно із положеннями ст.115 Кодексу законі про працю України та ст. 24 Закону України Про оплату праці, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
В умовах спрощеного режиму розмір заробітної плати визначається трудовим договором з урахуванням встановленого законом мінімального рівня оплати праці, а заробітна плата виплачується працівнику у строки, встановлені цією статтею, та визначені трудовим договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується до початку відпустки, якщо інше не передбачено трудовим або колективним договором.
Приписами ст.116 Кодексу законів про працю України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно з абзацами першим п`ятим пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08.02.1995 (далі Порядок №100, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.
Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.
У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.
Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно з абзацом 3 Порядку №100 в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.
Згідно з п.8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
В той же час, судом встановлено, що відповідно до довідки Пенсійного фонду України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5 від 19.05.2021 відомості про сплату страхувальником ПАТ «Укрінбанк» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») страхових внесків до Пенсійного фонду України починаючи з липня 2016 відсутні.
Щодо заявлених позовних вимог відносно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судом зазначено наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до п. 1 ч.5, ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється зокрема задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому, обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку.
Відповідно до приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, та в свою чергу, під час тимчасової адміністрації має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.
За таких обставин, оскільки позивач не був працівником Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а трудовий договір укладався з ПАТ «Українська інноваційна компанія», господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про припинення трудових відносин та стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованості по заробітній платі не є законною та обґрунтованою а тому задоволенню не підлягає.
Також, у позовній заяві, з посиланням на приписи Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить допустити негайне виконання рішення у справі в частині стягнення місячної заробітної плати в розмірі 5500 грн 00 коп.
Враховуючи, що розгляд справи здійснюється господарським судом у межах справи про банкрутство, при винесенні рішення у справі суд керується приписами Кодексу України з процедур банкрутства та Господарського процесуального кодексу України, якими можливість негайного виконання рішення не передбачена, вказана вимога позивача залишається судом без розгляду.
Щодо розподілу судових витрат, господарський суд зазначає, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову в частині зобов`язання припинення трудових відносин та стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заборгованості по заробітній платі, а позивач, в свою чергу звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до ч. 2 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача -1 в дохід бюджету.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,
1. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кременчуцький міськрайонний центр зайнятості, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про стягнення заробітної плати та визнання трудових відносин припиненими задовольнити частково.
2. Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Українська інноваційна компанія» припиненими з 21.07.2017 на підставі ч.3 ст. 38 Кодексу законів про працю України.
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" в дохід Державного бюджету України 908 грн 00 коп. судового збору.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
6. В іншій частині позову відмовити.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.
Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )
Повне рішення складено 17.03.2025.
Суддя Сергій МАСЛОВСЬКИЙ