номер провадження справи 9/190/24
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2025 Справа № 908/2852/24

м.Запоріжжя

За позовом: Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі:

позивача-1: Міністерства освіти і науки України, м. Київ,

позивача-2: Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, м.Запоріжжя

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», м. Київ,

відповідача-2: Федорівського центру професійної освіти, м. Запоріжжя

про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Непомнящій Н.П.

За участю представників:

прокурор: Маруєва Т.В.;

від позивача-1: не з`явився;

від позивача-2: не з`явився;

від відповідача-1: Заєзжай А.Ю.;

від відповідача-2: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України та Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» та Федорівського центру професійної освіти про:

- визнання недійсним договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024 № 60В200-200-24-b, укладеного між Федорівським центром професійної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ»;

- стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» на користь Федорівського центру професійної освіти грошових коштів у розмірі 127794,48 грн, а з Федорівського центру професійної освіти одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 127794,48 грн стягнути в дохід держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 28.10.2024 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/2852/24 та визначено до розгляду судді Боєвій О.С.

Ухвалою суду від 31.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2852/24, присвоєний номер провадження 9/190/24; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 17.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження у справі №908/2852/24 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 21.01.2025. Ухвалою від 21.01.2025 закрито підготовче провадження у справі №908/2852/24, призначено справу до розгляду по суті на 04.02.2025. В судовому засіданні 04.02.2025 оголошено перерву до 25.02.2025, потім до 06.03.2025, про що судом постановлено відповідні ухвали.

Представники позивачів та відповідача-2 в судове засідання 06.03.2025 не з`явились.

Міністерство освіти і науки України (позивач-1) про причини неявки суду не повідомляв.

04.02.2025 до суду від Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації (позивач-2) надійшла заява, відповідно до якої позивач просив суд розглянути справу без участі його представника за наявними у справі доказами.

05.03.2025 до суду від відповідача-2 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 06.03.2025, за відсутністю Федорівського центру професійної освіти та його представника у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні; вказав про те, що свою позицію по справі було наведено у відзиві.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутністю позивачів та відповідача-2, які належним чином повідомлені про дати, час і місце судових засідань.

У судовому засіданні 06.03.2025 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Предметом розгляду є позовні вимоги, викладені у позовній заяві, які підтримані прокурором в повному обсязі та мотивовані, зокрема, наступним. За результатами опрацювання відомостей, розміщених на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель, встановлено, що Федорівський центр професійної освіти 20.02.2024 в електронній системі публічних закупівель «ProZorro» опубліковано оголошення про проведення закупівлі (без використання електронної системи) електричної енергії (код ДК 021:2015:09310000-5) ідентифікатор закупівлі UA-2024-02-20-003043-a. Згідно із звітом до договору про закупівлю UA-2024-02-20-003043-a джерелом фінансування вищевказаної закупівлі є кошти Державного бюджету України. Федорівським центром ПО опубліковано протокол про розкриття тендерних пропозицій/пропозицій UA-2024-02-20-003043-a, згідно якого ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації, та відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі». За результатами розкриття цієї тендерної пропозиції Федорівським центром ПО та ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» укладено 19.02.2024 договір №60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу обсягом 13 546 кВт/год на загальну суму 127794,48 грн з ПДВ строком дії до 31 січня 2024 року. Вказаний Договір виконано у повному обсязі. Згідно виписки з рахунка Федорівського центру ПО за 28.02.2024 з Обласного бюджету Запорізької області на рахунок ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» перераховано 127794,48 грн у якості оплати за активну електроенергію за договором від 19.02.2024 №60В200-200-24-b. Відповідно до наявної інформації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань кінцевим бенефіціарним власником (контролером) ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» є ОСОБА_1 , до якого застосовані персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції). У спірних правовідносинах участь ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» у закупівлі без використання електронної системи є формою уникнення ОСОБА_1 обмежень, застосованих до нього накладенням відповідних санкцій, шляхом діяльності через підконтрольну юридичну особу. Вказані факти були предметом розгляду уповноваженого державою органу та з приводу них надано відповідну правову оцінку та повідомлено про це ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ». Рішенням Постійної діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель № 7193-р/пк-пз від 06.12.2022 про відмову в задоволенні скарги ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» на рішення Замовника про відхилення його тендерної пропозиції у закупівлі UА-2022-11-03-012010-а з підстав зазначення у своїй тендерній пропозиції недостовірної інформації про відповідність вимогам п.11 ч.1 ст.17 вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Аналогічне обґрунтування порушення вимог ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» та неможливості участі ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» у публічних закупівлях на території України також міститься в рішеннях Уповноваженого органу за результатами розгляду скарг щодо закупівель UА-2022-12-14-015164-а, UА-2022-12-28-002850-а (рішення від 04.01.2023 № 417-р/пк-пз та від 23.01.2023 № 728-р/пк-пз). Отже, ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» було цілком обізнано про застосування щодо нього через кінцевого бенефіціарного власника відповідних обмежень, передбачених Законом України «Про санкції». Разом з цим, ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» в умовах воєнного стану, маючи намір одержання прибутку, прийняло участь у закупівлі без використання електронної системи, чим порушило загальні засади цивільного законодавства та санкційного регулювання, а також правові та економічні засади здійснення публічних закупівель. Неправомірна поведінка ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», що мала місце в процесі закупівлі та прийняття уповноваженою особою Федорівського центра ПО рішення про намір укласти договір про закупівлю, не може мати правомірного наслідку укладення договору. В обґрунтування порушення інтересів держави прокурором зокрема зазначено, що в умовах широкомасштабної війни реалізація санкційної політики та її вплив на економіку країни-агресора і країн, які її підтримують, набули особливого значення. Відсутність реакції з боку держави на порушення власного законодавства при витрачанні публічних коштів, укладання контракту за рахунок бюджетних коштів із суб`єктом господарювання, кінцевий бенефіціарний власник якого є особою до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення нею публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції», безумовно призводить до підриву авторитету Української держави. Заклики до міжнародних партнерів щодо припинення співпраці з РФ і її резидентами, з одночасним дозволом юридичним особам, пов`язаним з державою-агресором, отримувати прибутки на території України та спрямовувати їх на підтримку економіки агресора, не можуть бути нормально сприйняті ані українським суспільством, ані міжнародною спільнотою. Таким чином, Договір від 19.02.2024 № 60В200-200-24-b підлягає визнанню судом недійсним з підстав його невідповідності вимогам ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, а саме - у зв`язку з тим, що цей договір не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та порушує правові та економічні засади держави через недотримання під час його укладення вимог ст. 4 Закону України «Про санкції», Указу Президента України від 24.06.2021 №266/2021, ст. ст. 17, 31 Закону України «Про публічні закупівлі». Оспорюваний договір наразі є виконаним та оплаченим на суму 127794,48 грн, проте негативні наслідки укладеного договору продовжують існувати. Частиною 3 ст. 228 ЦК України встановлено особливі правові наслідки недійсності правочинів, укладених всупереч інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України. Враховуючи наявність умислу лише у однієї сторони оспорюваного договору ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», одержані ним кошти за цим правочином у розмірі 127794,48 грн підлягають поверненню іншій стороні договору Федорівському центру ПО, а отримані останнім за рішенням суду кошти підлягають стягненню в дохід держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації. Оскільки фінансування за оспорюваними правовідносинами здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету, тому у даному випадку звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, за рахунок яких здійснюється, зокрема, фінансування потреб Федорівського центру професійної освіти. Міністерство освіти і науки України та Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації як органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснили, тому у прокурора наявні підстави для представництва інтересів держави шляхом пред`явлення цього позову. Просив суд задовольнити позовні вимоги. Позов обґрунтовано зокрема ст. ст. 19, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 16, 202, 203, 215, 216, 228 ЦК України, ст. 208 ГК України, ст.ст. 1, 2, 3, 4 Закону України «Про санкції», ст.ст. 2, 3, 5, 17, 31, 41, 51 Закону України «Про публічні закупівлі», п. 42, п.п. 1 п. 44 та пп. 11 п. 47 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178.

Позивач-1 Міністерство освіти і науки України подав до суду письмове пояснення (надійшло до суду 25.11.2024, документ сформований в системі «Електронний суд» 22.11.2024), за змістом якого підтримав поданий прокурором позов з підстав, які наведені у позовній заяві. Також у поясненні позивач зазначив, що Федорівський центр ПО згідно із Статутом, затвердженим Наказом Міністерства освіти і науки України №341 від 06.04.2018, є підпорядкованим Міністерству державним закладом професійної (професійно-технічної) освіти другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійної та повної загальної середньої освіти. Центр належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки, місцевого державного органу, якому підпорядковані заклади освіти відповідно до повноважень, визначених нормативно-правовими актами (п. 6.1 Статуту). Федорівський центр ПО є «замовником» у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі», що зобов`язує проводити закупівлі у порядку, встановленому цим Законом. Міністерство погоджується з твердженнями прокуратури, що обізнаність ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» про застосування до кінцевого бенефіціарного власника товариства ОСОБА_1 персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) свідчать про наявність у нього умислу, спрямованого на порушення публічного порядку. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач-2 Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації пояснень щодо поданого прокурором позову суду не надав.

Відповідач-1 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» відзив на позов суду не надав.

03.02.2025 до суду від ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» надійшли письмові пояснення, які прийняті судом до розгляду, що відображено в ухвалі суду від 04.02.2025.

В судових засіданнях з розгляду справи по суті представник відповідача-1 в усній формі проти позову заперечував.

Відповідач-2 Федорівський центр професійної освіти у відзиві, який надійшов до суду 22.11.2024, проти позову заперечив, зазначивши, зокрема, про наступне. Федорівський центр професійної освіти вчинив дії направленні на виконання договірних відносин шляхом оплати послуг за договором від 19.02.2024 року № 60В200-200-24-b, а ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» в свою чергу поставив електричну енергію з послугою розподілу у обсягах, визначених цим договором. Тобто договірні відносини повністю виконано. Федорівським центром професійної освіти перераховано на користь ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» грошові кошти в сумі 127794,48 грн за фактично поставлену електричну енергію. Претензій один до одного ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» та Федорівський центр професійної освіти не мають. Уповноваженій особі - директору Федорівського центру професійної освіти не було відомо на момент проведення закупівлі та укладання договору від 19.02.2024 року №60В200-200-24-b про застосування санкцій до кінцевого бенефіціара ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ». ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» було відсутнє у переліку юридичних осіб згідно з додатком 2 Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». Під час проведення процедури закупівлі її учасником було надано лист-гарантію щодо не перебування ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» під санкціями та дотримання у своїй діяльності норм чинного законодавства. Оскільки Законом та Тендерною документацією Замовника не встановлений обов`язок учасника подавати інформацію стосовно того, чи були накладені санкції на кінцевого бенефіціарного власника учасника процедури закупівлі, то посилання на те, що в тендерній пропозиції зазначено недостовірну інформацію є необґрунтованим та незаконним. Доказів застосування санкцій до ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», як юридичної особи - учасника процедури закупівель, не надано, отже відсутні підстави для визнання недійсним договору №60В200-200-24-Ь про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024, укладеного між Федорівським центром професійної освіти та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», і застосування відповідних правових наслідків недійсності договору. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Від прокурора 06.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив відповідача-2, в якій зокрема зазначено, що підпунктом 11 пункту 47 Особливостей, затверджених постановою КМУ від 12.10.2022 № 1178 (із змінами), положення статті 17 Закону України «Про публічні закупівлі» не змінено та не скасовано, а лише деталізовано, з метою її належного правозастосування. Отже, особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції» виступатиме не лише учасник процедури закупівлі, але й кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи учасника процедури закупівлі. Відмежування юридичної особи від її бенефіціарного власника, до якого застосовано санкції за здійснення діяльності, спрямованої на заподіяння шкоди державним інтересам, є штучним та становить собою прояв надмірного формалізму, позаяк не враховує правової та майнової залежності юридичної особи від її власника. Таким чином твердження представника Федорівського центру ПО про відсутність законодавчих вимог до учасника подавати інформацію щодо застосування санкцій до кінцевого бенефіціарного власника товариства є безпідставним та не відповідає вимогам законодавства. У відзиві на позовну заяву зазначено, що на момент проведення закупівлі та укладення спірного договору уповноваженій особі замовника не було відомо про застосування до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» відповідних санкцій, яким під час закупівлі надано лист-гарантію щодо не перебування під санкціями та дотримання у своїй діяльності норм чинного законодавства. Вказане цілком узгоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві, оскільки підтверджує наявність умислу на укладення договору, що суперечить інтересам держави лише у однієї сторони договору, а саме у ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», що в свою чергу є підставою до застосування наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 1 ст. 208 ГК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судових засіданнях з розгляду справи по суті учасників справи, суд

УСТАНОВИВ:

Федорівським центром професійної освіти (Замовник, відповідач-2 у справі), як юридичною особою, яка забезпечує потреби держави або територіальної громади, 20 лютого 2024 року було оприлюднено в електронній системі публічних закупівель «ProZorro» оголошення про проведення закупівлі без використання електронної системи (ідентифікатор закупівлі UA-2024-02-20-003043-a ), а саме: про закупівлю електричної енергії з послугою розподілу ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія) в обсязі 13546 кВт/год; строк поставки: 31 грудня 2024.

19.02.2024 між Федорівським центром професійної підготовки (Споживач, відповідач-2) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (Постачальник, відповідач-1) був укладений Договір № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір), відповідно до умов якого Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб його електроустановок; очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 13 546 кВт/год; загальна вартість договору 127794,48 грн з ПДВ (п. 1.1., п. 1.4, п. 4.2 Договору).

В п. 12.1 Договору визначено, що останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31 січня 2024, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

В матеріалах справи містяться копія Акту № ТГ384005284 від 20.02.2024 приймання-передачі електричної енергії до Договору № 60В200-200-24-b від 19.02.2024 щодо постачання у січні 2024 року електроенергії в обсязі 13546 кВт/год на загальну суму 127794,48 грн та копія виписки з рахунка за 28.02.2024 про перерахування Федорівським центром професійної освіти на рахунок ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» суми 127794,48 грн оплати за активну електроенергію за січень 2024.

Перший заступник керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області в порядку ст. 53 ГПК України звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом, за яким відкрито провадження у даній справі № 908/2852/24, в якому просить визнати недійсним укладений між відповідачами Договір № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024, а також застосувати наслідки недійсності зазначеного правочину.

З положень статті 131-1 Конституції України слідує, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

В частинах 1, 3 та 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

За приписами статті 53 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. В позовній заяві прокурор визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Системне тлумачення положень ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення її інтересів, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 923/35/19, від 23.07.2020 у справі №925/383/18).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (провадження №12-194гс19) Верховний Суд зауважив, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

У вказаній постанові Великою Палатою Верховного Суду наведено наступні висновки. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 906/982/19.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема, й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

При встановленні наявності або відсутності порушень або загрози порушень інтересів держави необхідно виходити з того, що ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру« зазначає про порушення або загрозу порушення «інтересів держави», якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У законодавстві відсутні визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства». Законодавство не містить ні орієнтовного переліку сфер, де існують ці державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення.

Інтереси держави Україна та інтереси певної територіальної громади є частинами одного цілого «інтересів держави», про які зазначено в ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру«.

Аналіз вказаної статті Закону дає підстави дійти до висновку що «інтереси держави» (як загальне поняття) являють собою комплекс прав та законних інтересів як в цілому держави України (або народу України), так і інтереси окремої територіальної громади певної місцевості (жителів певного населеного пункту або декількох населених пунктів).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 4/166 «Б», «нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він наділений відповідними повноваження для їх захисту інтересів держави, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.»Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Згідно з висновками Верховного Суду, наведеними при розгляді інших справ за участю прокурора (ухвали від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17, від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанови від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 13.06.2018 у справі №687/379/17-й, від 26.02.2019 у справі №905/803/18, постанова від 16.04.2019 у справі №910/3486/18) нездійснення захисту полягає у тому, що уповноважений суб`єкт владних повноважень за наявності факту порушення інтересів держави, маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам до суду не звернувся.

При визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі ст. 53 ГПК України та ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Звертаючись з позовом до суду в інтересах держави, прокурор зазначив, що органами, уповноваженими державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти та Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету та орган виконавчої влади, якому підпорядковується Федорівський центр професійної освіти, як сторона оспорюваного договору.

При цьому, прокурор зазначив, що зазначені органи, уповноважені державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснили.

На підтвердження своїх доводів, прокурор надав, зокрема, копію Статуту Федорівського центру професійної освіти (далі Центр), затвердженого наказом Міністерств освіти і науки України №341 від 06.04.2018, відповідно до якого Центр є підпорядкованим Міністерству освіти і науки України державним закладом професійної (професійно-технічної) освіти другого атестаційного рівня, що забезпечує реалізацію права громадян на здобуття професійної та повної загальної середньої освіти. Центр належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади у сфері освіти і науки, місцевого державного органу, якому підпорядковані заклади освіти відповідно до повноважень, визначених нормативно-правовими актами (п.п. 1.1., 6.1. Статуту).

За змістом п.п. 7.1, 7.9 Статуту, порядок фінансування та матеріально-технічного забезпечення Центру визначається Бюджетним кодексом України, Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про загальну середню освіту», «Про вищу освіту», іншими законодавчими актами. Центр є неприбутковим закладом та користується податковими, митними та іншими пільгами згідно із законодавством України. Майно Центру є об`єктом державної власності, що закріплюється за Центром на праві оперативного управління. Функції управління майном, яке закріплюється за Центром, здійснює центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки.

В п. 1.9 Статуту визначено, що Міністерство освіти і науки України, місцевий державний орган, до сфери управління якого належить Центр, відповідно до повноважень, визначених актами законодавства України здійснюють контроль за дотриманням вимог законодавства і Статуту та приймають відповідні рішення в разі їх порушення.

Згідно ст. 50 Закону України «Про професійно-технічну освіту» заклади професійної (професійно-технічної) освіти та установи професійної (професійно-технічної) освіти здійснюють фінансову діяльність відповідно до Закону України «Про освіту», цього Закону, а також інших нормативно-правових актів. Фінансування професійної підготовки кваліфікованих робітників (первинної професійної підготовки, професійного (професійно-технічного) навчання, у тому числі здобувачів освіти та педагогічних працівників у державних або комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти, у межах обсягах державного та/або регіонального замовлення, здійснюється на нормативній основі за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

У Положенні про Міністерство освіти і науки України, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 630, зокрема визначено, що Міністерство освіти і науки України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство освіти і науки України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності.

Таким чином, органом уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах є Міністерство освіти і науки України, як центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковується заклад освіти, що є стороною оспорюваного договору.

Крім того, відповідно до положень ст. ст. 2, 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують, зокрема, виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня; підготовку та виконання відповідних бюджетів; звіт про виконання відповідних бюджетів та програм. До відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить в т.ч. вирішення питань бюджету, фінансів та обліку; науки, освіти, культури, охорони здоров`я тощо.

У статті 15 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» закріплено, що в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об`єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку. У разі делегування місцевим державним адміністраціям районними чи обласними радами відповідних повноважень в їх управлінні перебувають також об`єкти спільної власності територіальних громад.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація здійснює фінансування підприємств, установ та організацій освіти, культури, науки, охорони здоров`я, фізичної культури і спорту, соціального захисту населення, переданих у встановленому законом порядку в управління місцевій державній адміністрації вищими органами державної та виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад, а також заходів, пов`язаних із розвитком житлово-комунального господарства, благоустроєм та шляховим будівництвом, охороною довкілля та громадського порядку, інших заходів, передбачених законодавством.

Місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за станом фінансової дисципліни, обліку та звітності, виконанням державних контрактів і зобов`язань перед бюджетом, належним і своєчасним відшкодуванням шкоди, заподіяної державі (пункт 2 частини 1 статті 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Пунктами 1, 5 статті 28 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» передбачено, що для реалізації наданих повноважень місцеві державні адміністрації мають право проводити перевірки стану додержання Конституції України та законів України, інших актів законодавства органами місцевого самоврядування та їх посадовими особами, керівниками підприємств, установ, організацій, їх філіалів та відділень незалежно від форм власності і підпорядкування по напрямах, визначених статтею 16 цього Закону; звертатися до суду та здійснювати інші функції і повноваження у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1, п. 2 Положення про Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації (далі Департамент), затвердженого Розпорядженням голови обласної державної адміністрації, начальника обласної військової адміністрації від 18.03.2024 № 132 (копія додана до позовної заяви), Департамент є структурним підрозділом Запорізької обласної державної адміністрації (далі облдержадміністрація), який входить до її складу, утворюється головою облдержадміністрації та організовує, в межах повноважень, виконання покладених на нього завдань. Департамент підпорядкований голові облдержадміністрації, підзвітний і підконтрольний Міністерству освіти і науки України.

Відповідно до підпунктів 1, 9 п. 4 Положення Департаменту, основними завданнями Департаменту є участь у забезпеченні реалізації державної політики у сфері освіти і науки в Запорізькій області; сприяння цільовому і ефективному використанню бюджетних призначень, визначених рішенням про місцевий (обласний) бюджет для закладів обласної комунальної власності, закладів фахової перед вищої, вищої та професійної (професійно-технічної) освіти, що фінансуються з обласного бюджету.

Департамент відповідно до галузевих повноважень та покладених на нього завдань організовує, в межах повноважень, роботу закладів освіти, які фінансуються з обласного бюджету відповідно до затвердженої мережі розпорядників та одержувачів коштів місцевого бюджету (підпункт 7 пункту 5 Положення).

Департамент виконує функції розпорядника бюджетних коштів за коштами державного бюджету та головним розпорядником коштів місцевого бюджету (обласного) бюджету, інших коштів відповідно до вимог чинного законодавства (п. 16 Положення).

Враховуючи вищевикладене, органом, уповноваженим державою на виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах, є також Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, як головний розпорядник коштів місцевого бюджету та орган виконавчої влади, якому підпорядковується відповідна сторона оспорюваного договору.

В матеріалах справи міститься копія листа Першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області від 24.05.2024 вих. № 56-5089 вих-24 (арк. с. 52-53), адресованого Міністерству освіти і науки України (позивач-1), відповідно до змісту якого повідомлялось про вжиття окружною прокуратурою під час виконання конституційної функції з представництва інтересів держави в суді заходів, спрямованих на забезпечення ефективного функціонування бюджетної сфери, та встановлення за результатами опрацювання інформації, оприлюдненої на веб-порталі електронної системи закупівель «Рrozorro», обставин, які свідчать про ознаки порушення вимог закону при проведенні Федорівським центром професійної освіти закупівлі електричної енергії UA-2024-02-20-003043-a, за результатами якої між замовником та ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» укладено договір № 60В200-200-24-b від 19.02.2024 про постачання електричної енергії споживачу. На підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор з метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді просив надати необхідну інформацію та повідомити про те, чи зверталось Міністерство освіти і науки України до суду з позовом про визнання недійсним вищезазначеного договору із застосуванням наслідків недійсності, а у разі непред`явлення та відсутності наміру подавати позовну заяву повідомити про причини.

Міністерством освіти і науки України листом № 1/9773-24 від 03.06.2024 (арк. с. 54-55) повідомлено окружну прокуратуру, зокрема, про те, що через відсутність інформації щодо укладення вищевказаного договору заходи, спрямовані на забезпечення дотримання вимог законодавства, Міністерство не вживало. У разі наявності підстав, Міністерство просило вжити відповідні заходи, спрямовані на захист інтересів держави в особі Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації.

Пологівською окружною прокуратурою Запорізької області було направлено до Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації лист від 11.07.2024 № 56/1-5715ВИХ-24 (ар.с. 56-57) з проханням надати відповідні інформацію та документи, в т.ч. повідомити, чи має намір Департамент звертатися до суду з позовом про визнання договору недійсним та стягнення коштів, повідомивши про причини - у разі відсутності такого наміру.

У листі від 24.07.2024 № 2840/03.2-13 «Про надання інформації» (арк.с. 58) Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації повідомив про те, що заходи, спрямовані на захист інтересів держави, шляхом звернення до суду з позовом ним не вживались. У разі наявності таких підстав, просив вжити заходи з представництва інтересів в суді в особі Департаменту у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, володіючи вищезазначеною інформацією та маючи відповідні повноваження для захисту інтересів держави, Міністерство освіти і науки України та Департамент освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації самостійні заходи для звернення з позовом до суду не вживали, що свідчить про пасивну поведінку уповноважених суб`єктів владних повноважень.

Листами від 21.1.2024 № 56-6860ВИХ-24, № 56-6861ВИХ-24 Першим заступником керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області (арк.с. 73 з обох боків) на виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлено Міністерство та Департамент про направлення до Господарського суду Запорізької області відповідної позовної заяви.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави в особі позивачів.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину/господарської угоди.

Відповідно до частин 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З положень статті 203 ЦК України слідує, що зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Статтею 228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Згідно з постановою Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18, здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 ЦК України, суд дійшов висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права неодноразово викладалися і в постановах Верховного Суду (зокрема від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17, від 13.01.2022 у справі №908/3736/15).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (зазначену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №905/1227/17).

Згідно з положеннями статей 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст.77 ГПК України).

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач/інша заінтересована особа, що заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, мають довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлює Закон України «Про публічні закупівлі» № 922-VIII від 25.12.2015 (далі Закон).

Як визначено у преамбулі вказаного Закону (тут і надалі в редакції, чинній на момент проведення закупівлі та укладення оспорюваного договору), цей Закон визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 цього Закону, замовники - суб`єкти, визначені згідно із статтею 2 цього Закону, які здійснюють закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до цього Закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону до замовників, які здійснюють закупівлі відповідно до цього Закону, належать юридичні особи, які є підприємствами, установами, організаціями (крім тих, які визначені у пунктах 1 і 2 цієї частини) та їх об`єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак: юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів; органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи; у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

В ч. 1 ст. 5 Закону визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: 1)добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6)запобігання корупційним діям і зловживанням.

Замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч. 5 ст. 5 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, установлених цим Законом.

Згідно з пп 3 ч. 1 ст. 3 Закону «Про публічні закупівлі», цей Закон застосовується до замовників визначених частиною першою статті 2 цього Закону, які здійснюють спрощені закупівлі відповідно до цього Закону та/або укладають договори без використання електронної системи закупівель відповідно до частин другої, третьої і сьомої цієї статті.

Законом України № 2526-IX від 16.08.2022 розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про публічні закупівлі» доповнено, зокрема, пунктом 3-7 такого змісту: «Установити, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 р. № 1178 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 № 471) затверджено Особливості здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України «Про публічні закупівлі», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування (далі Особливості).

Зі змісту абз. 5 п. 9 Особливостей слідує, що під час здійснення публічних закупівель без використання електронної системи закупівель замовники повинні відповідно до Закону дотримуватися принципів здійснення публічних закупівель, зокрема максимальної економії, ефективності, запобігання корупційним діям і зловживанням, та за результатами їх здійснення за умови, що вартість закупівлі становить або перевищує 50 тис. гривень, оприлюднювати в електронній системі закупівель звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель, відповідно до пункту 3-8 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, а також обґрунтування підстави для здійснення замовником закупівлі відповідно до цього пункту.

В абзацах першому, дев`ятому пункту 13 Особливостей, передбачено, що придбання замовниками товарів і послуг (крім послуг з поточного ремонту), вартість яких становить або перевищує 100 тис. гривень, послуг з поточного ремонту, вартість яких становить або перевищує 200 тис. гривень, робіт, вартість яких становить або перевищує 1,5 млн. гривень, може здійснюватися шляхом укладення договору про закупівлю без застосування відкритих торгів та/або електронного каталогу для закупівлі товару у разі, коли, зокрема: існує нагальна потреба у здійсненні закупівлі у зв`язку з виникненням об`єктивних обставин, що унеможливлюють дотримання замовником строків для проведення закупівлі із застосуванням відкритих торгів та/або електронного каталогу, яка повинна бути документально підтверджена замовником.

В абзаці першому п. 3 Особливостей (із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ № 952 від 01.09.2023) визначено: замовники, що зобов`язані здійснювати публічні закупівлі товарів, робіт і послуг відповідно до Закону, проводять закупівлі з урахуванням цих особливостей та з дотриманням принципів здійснення публічних закупівель, визначених Законом (Законом України «Про публічні закупівлі»).

Згідно з п. 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель зокрема у разі, якщо учасник процедури закупівлі: не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону.

Відповідно до пункту 11 ч. 1 статті 17 Закону України «Про публічні закупівлі», замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини 2 статті 40 цього Закону) в разі, якщо учасник процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у виді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно з Законом України «Про санкції».

Згідно з підпунктом 1 пункту 44 Особливостей, замовник відхиляє тендерну пропозицію із зазначенням аргументації в електронній системі закупівель, зокрема, у разі, коли учасник процедури закупівлі: підпадає під підстави, встановлені пунктом 47 цих особливостей; зазначив у тендерній пропозиції недостовірну інформацію, що є суттєвою для визначення результатів відкритих торгів, яку замовником виявлено згідно з абзацом першим пункту 42 цих особливостей.

За приписами підпункту 11 пункту 47 Особливостей, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції», крім випадку, коли активи такої особи в установленому законодавством порядку передані в управління АРМА.

В пункті 42 Особливостей передбачено, що замовник має право звернутися за підтвердженням інформації, наданої учасником/переможцем процедури закупівлі, до органів державної влади, підприємств, установ, організацій відповідно до їх компетенції. У разі отримання достовірної інформації про невідповідність учасника процедури закупівлі вимогам кваліфікаційних критеріїв, наявність підстав, визначених пунктом 47 цих особливостей, або факту зазначення у тендерній пропозиції будь-якої недостовірної інформації, що є суттєвою під час визначення результатів відкритих торгів, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника процедури закупівлі.

Як зазначалося вище, Замовником Федорівським центром професійної освіти була проведена закупівля без використання електронної системи (ідентифікатор закупівлі UA-2024-02-20-003043-a) про закупівлю електричної енергії з послугою розподілу (ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія) в обсязі 13546 кВт/год.

В матеріалах справи міститься копія обґрунтування Федорівського центру професійної освіти щодо здійснення закупівлі електричної енергії з послугою розподілу ДК 021:2015:09310000-5 електрична енергія) відповідно до підпункту 4 п. 13 Особливостей (арк.с.28), а саме вказано: «… в зв`язку з погіршенням погодних кліматичних умов виникла додаткова потреба в закупівлі електричної енергії з послугою розподілу в січні місяці 2024 року. Уповноважена особа вирішила здійснити закупівлю без використання електронної системи в зв`язку із неможливістю дотримання строків проведення відкритих торгів з особливостями».

У протоколі про розкриття тендерних пропозицій UA-2024-02-20-003043-a, зокрема вказано, що учасник ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації. Відсутні підстави для відмови, установлені ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі». Ціна тендерної пропозиції 127794,48 UAH з ПДВ.

В електронній системі публічних закупівель «ProZorro» Замовником опубліковано Звіт про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2024-02-20-003043-a, а саме: Договір від 19.02.2024 № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії, укладений з ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», ціна договору 127794,48 грн з ПДВ. Джерело фінансування державний бюджет України.

19.02.2024 між Федорівським центром професійної підготовки (Споживач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (Постачальник) укладений договір № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу (оспорюваний договір).

До позовної заяви прокурором в т.ч. додані копії довідок ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (арк.с. 32-34), датованих 30 січня 2023 року, за змістом яких відповідач-1 повідомляв замовника, зокрема, про те, що ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» не перебуває під дією спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів, передбачених Законом України «Про санкції», що предмет закупівлі та учасник не підпадає під дію санкцій; повідомляв відомості щодо осіб, які є директором та кінцевим беніфіціарним власником, а також про те, що товариство не є юридичною особою кінцевим беніфіціарним власником якої є резидент Російської Федерації/Республіки Білорусь; не є суб`єктом господарювання, що здійснює продаж товарів, робіт, послуг походженням з Російської Федерації/Республіки Білорусь.

Як зазначив відповідач-2 у своєму відзиві з посиланням на приписи ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі», законом та тендерною документацією замовника не був встановлений обов`язок учасника подавати інформацію стосовно того, чи були накладені санкції на кінцевого бенефіціарного власника учасника процедури закупівлі; під час проведення закупівлі було надано лист-гарантію щодо не перебування юридичної особи ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» під санкціями та дотримання ним у своїй діяльності норм чинного законодавства. В т.ч. відповідачем-1 вказано, що в ч. 3 ст. 17 Закону України «Про публічні закупівлі» встановлено, що замовник не вимагає документального підтвердження публічної інформації, що оприлюднена у формі відкритих даних згідно із Законом України «Про доступ до публічної інформації» та/або міститься у відкритих єдиних державних реєстрах, доступ до яких є вільним, або публічної інформації, що є доступною в електронній системі закупівель.

З відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» () є ОСОБА_1 , громадянство: Україна; тип бенефіціарного володіння: непрямий вирішальний вплив; відсоток частки статутного капіталу або права голосу: 100.

В пункті 30 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» зокрема визначено, що кінцевий бенефіціарний власник будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив (контроль) на діяльність клієнта та/або фізичну особу, від імені якої проводиться фінансова операція. Кінцевим бенефіціарним власником для юридичних осіб є будь-яка фізична особа, яка здійснює вирішальний вплив на діяльність юридичної особи (в тому числі через ланцюг контролю/володіння). Ознаками здійснення непрямого вирішального впливу на діяльність є принаймні володіння фізичною особою часткою у розмірі не менше 25 відсотків статутного (складеного) капіталу або прав голосу юридичної особи через пов`язаних фізичних чи юридичних осіб, трасти або інші подібні правові утворення, чи здійснення вирішального впливу шляхом реалізації права контролю, володіння, користування або розпорядження всіма активами чи їх часткою, права отримання доходів від діяльності юридичної особи тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про санкції» (тут та надалі в редакції чинній на час укладення оспорюваного договору) з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції).

Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Правову основу застосування санкцій становлять Конституція України, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закони України, нормативні акти Президента України, Кабінету Міністрів України, рішення Ради національної безпеки та оборони України, відповідні принципи та норми міжнародного права (стаття 2 Закону України «Про санкції»).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про санкції» встановлено, що видами санкцій, згідно з цим Законом є:

1) блокування активів - тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

1-1) стягнення в дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними;

2) обмеження торговельних операцій;

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України;

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

6-1) заборона поширення медіа на території України;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) заборона користування радіочастотним ресурсом України;

9) обмеження або припинення надання електронних комунікаційних послуг і використання електронних комунікаційних мереж;

10) заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно з цим Законом;

11) заборона або обмеження заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів та повітряних суден до повітряного простору України або здійснення посадки на території України;

12) повна або часткова заборона вчинення правочинів щодо цінних паперів, емітентами яких є особи, до яких застосовано санкції згідно з цим Законом;

13) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;

14) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

15) заборона здійснення Національним банком України реєстрації учасника міжнародної платіжної системи, платіжною організацією якої є резидент іноземної держави;

16) заборона збільшення розміру статутного капіталу господарських товариств, підприємств, у яких резидент іноземної держави, іноземна держава, юридична особа, учасником якої є нерезидент або іноземна держава, володіє 10 і більше відсотками статутного капіталу або має вплив на управління юридичною особою чи її діяльність;

17) запровадження додаткових заходів у сфері екологічного, санітарного, фітосанітарного та ветеринарного контролю;

18) припинення дії торговельних угод, спільних проектів та промислових програм у певних сферах, зокрема у сфері безпеки та оборони;

19) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;

20) припинення культурних обмінів, наукового співробітництва, освітніх та спортивних контактів, розважальних програм з іноземними державами та іноземними юридичними особами;

21) відмова в наданні та скасування віз резидентам іноземних держав, застосування інших заборон в`їзду на територію України;

22) припинення дії міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

23) анулювання офіційних візитів, засідань, переговорів з питань укладення договорів чи угод;

24) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;

24-1) заборона на набуття у власність земельних ділянок;

24-2) заборона діяльності на території України;

24-3) відмова в наданні або скасування дозволу на імміграцію, дії посвідок на постійне чи тимчасове проживання в Україні;

24-4) примусове повернення або примусове видворення за межі України;

24-5) заборона демонстрації та використання символіки терористичних організацій і груп, пропагування ідей та програмних цілей таких організацій (груп), блокування доступу до інформаційних ресурсів, які використовуються для зазначених цілей;

25) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом.

Отже, перелік видів санкцій, визначений у статті 4 Закону України «Про санкції» не є вичерпним, про що свідчить вказівка у переліку видів санкцій «інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 5 Закону України «Про санкції» пропозиції щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій виносяться на розгляд Ради національної безпеки та оборони України Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України, Національним банком України, Службою безпеки України.

Заява щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини 1 статті 4 цього Закону, подається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, до суду в порядку, визначеному статтею 5-1 цього Закону.

Рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини 1 статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Рішення щодо застосування санкції, передбаченої пунктом 1-1 частини першої статті 4 цього Закону, ухвалюється судом у порядку, визначеному статтею 5-1 цього Закону.

Рішення про внесення змін до санкцій приймається органом, що прийняв рішення про їх застосування відповідно до цього Закону, за власною ініціативою або на підставі пропозицій органів державної влади, зазначених у частині першій цієї статті (ч. 6 ст. 4 Закону України «Про санкції»).

Статтею 5-3 Закону України «Про санкції» визначено, що державний реєстр санкцій це інформаційно-комунікаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, захист, облік, відображення, оброблення та надання інформації про всіх суб`єктів, щодо яких застосовано санкції. Реєстр створюється з метою надання безоплатного публічного доступу до актуальної та достовірної інформації про всіх суб`єктів, щодо яких застосовано санкції. Дані Реєстру є відкритими і загальнодоступними, крім випадків, передбачених законом.

Як зазначалось вище, відповідно до підпункту 11 пункту 47 Особливостей, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник, член або учасник (акціонер) юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції», крім випадку, коли активи такої особи в установленому законодавством порядку передані в управління АРМА.

Указом Президента України № 266/2021 від 24 червня 2021 року уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)». У Додатку № 1 до цього рішення Ради національної безпеки і оборони України зазначені фізичні особи, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), у додатку №2 юридичні особи, до яких застосовані відповідні санкції.

До переліку вказаного Додатку № 1 фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) внесено, зокрема, ОСОБА_1 , громадянин України (п.538 переліку), введені щодо нього наступні обмежувальні заходи відповідно до Закону України «Про санкції» терміном на 3 роки:

1) блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном;

2) обмеження торговельних операцій;

3) обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення);

4) запобігання виведенню капіталів за межі України;

5) зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань;

6) анулювання або зупинення ліцензій та інших дозволів, одержання (наявність) яких є умовою для здійснення певного виду діяльності, зокрема, анулювання чи зупинення дії спеціальних дозволів на користування надрами;

7) заборона участі у приватизації, оренді державного майна резидентами іноземної держави та особами, які прямо чи опосередковано контролюються резидентами іноземної держави або діють в їх інтересах;

8) повна заборона заходження іноземних невійськових суден та військових кораблів до територіального моря України, її внутрішніх вод, портів;

9) заборона видачі дозволів, ліцензій Національного банку України на здійснення інвестицій в іноземну державу, розміщення валютних цінностей на рахунках і вкладах на території іноземної держави;

10) припинення видачі дозволів, ліцензій на ввезення в Україну з іноземної держави чи вивезення з України валютних цінностей та обмеження видачі готівки за платіжними картками, емітованими резидентами іноземної держави;

11) заборона передання технологій, прав на об`єкти права інтелектуальної власності;

12) позбавлення державних нагород України, інших форм відзначення;

13) інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції».

Отже санкцію у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно з Законом України «Про санкції» до Фірташа Димитра Васильовича не застосовано.

Також в матеріалах справи відсутні докази застосування такої санкції безпосередньо до ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ».

Щодо наголошення прокурором про застосування до ОСОБА_1 санкцій у вигляді обмеження торговельних операцій; обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань, а також інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про санкції» застосування санкцій ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті та ефективності.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями; учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

За змістом статті 3 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

Згідно з Витягом з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань єдиним учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» є ЄГАЗ Холдінг ГмбХ резидент Австрії, місто Відень.

Указ Президента України про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) є актом індивідуальної дії, позаяк не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення РНБО, уведеним в дію таким Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб, тобто він адресований цим особам і спрямований на припинення конкретних правовідносин. Такі висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 990/270/23 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у cправі № 922/1589/22.

Таким чином, введення до фізичної особи ОСОБА_1 обмежувальних заходів (санкцій) у вигляді обмеження торговельних операцій; обмеження, часткове чи повне припинення транзиту ресурсів, польотів та перевезень територією України (повне припинення); запобігання виведенню капіталів за межі України; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань носять персональний характер та не означає те, що вказані санкції є такими, що застосовані до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», кінцевим бенефіціарним власником якого є ОСОБА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (відповідач-1 у даній справі) є юридичною особою створеною та зареєстрованою відповідно до законодавства України. Юридичну особу ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» не внесено до Додатку №2 до вищезгаданого рішення РНБО України від 18.06.2021, яке введено в дію Указом Президента України № 266/2021 від 24 червня 2021, відтак відповідач-1, як юридична особа, не знаходиться під санкціями.

Також судом перевірено та встановлено, що у державному реєстрі санкцій за посиланням https://drs.nsdc.gov.ua/, доступ до якого є вільним, відсутні відомості відносно ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», як юридичної особи, що перебуває під будь-якими санкціями.

Відносно інших санкцій, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції» судом враховано наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-4 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним: громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства» (The Sunday Times v. The United Kingdom, №1 заява 6538/74 пункт 46).

У справі «Кантоні проти Франції» (Cantoni v. France) Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.

Статтею 236 ГПК України зокрема встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 врахувала правову позицію ЄСПЛ, викладену, зокрема, в рішенні від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), де ЄСПЛ визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу «якості закону». У разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Велика Палата ВС зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

При цьому, суд наголошує, що принцип правової визначеності є фундаментальною складовою верховенства права і означає, що закони та правові акти повинні бути ясними, передбачуваними й доступними для розуміння громадянами.

У статті 4 Закону України «Про санкції» серед видів санкцій визначено в т.ч. й інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом. Водночас, розкриття поняття «інших санкцій» Закон не містить.

Також, у рішенні Ради національної безпеки і оборони України від 18.06.2021, введеному в дію Указом Президента України від 24 червня 2021 року №266/2021, не конкретизовано, які саме інші санкції застосовані до кінцевого бенефіціарного власника юридичної особи - ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» (відповідача-1 у справі).

Враховуючи дискреційні повноваження суб`єктів, які приймають рішення про застосування санкцій, у суду відсутні повноваження здійснювати тлумачення та приймати рішення про те, який саме вид санкції може вважатись «іншою санкцією» у розумінні п. 25 ч.1 ст. 4 Закону України «Про санкції».

Допоки відсутнє рішення уповноваженого органу, щодо даного конкретного випадку, про відповідність (ототожнення) спірної санкції у вигляді заборони на здійснення публічних закупівель «іншим санкціям, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом України «Про санкції»», відсутні підстави вважати що це і є «інша санкція».

Поряд з цим, підпунктом 11 п. 47 Особливостей чітко визначено, що замовник приймає рішення про відмову учаснику процедури закупівлі в участі у відкритих торгах та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника процедури закупівлі в разі, коли учасник процедури закупівлі або кінцевий бенефіціарний власник юридичної особи - учасника процедури закупівлі є особою, до якої застосовано конкретно визначену санкцію у вигляді заборони на здійснення у неї публічних закупівель товарів, робіт і послуг згідно із Законом України «Про санкції».

Оскільки у переліку застосованих до кінцевого бенефіціарного власника ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» ОСОБА_1 така конкретна санкція відсутня, твердження прокурора про порушення пп. 11 п. 47 Особливостей під час проведення процедури закупівлі без використання електронної системи, за результатами якої був укладений оспорюваний договір, є необґрунтованим.

Суд зауважує, що інакший підхід свідчив би про застосування до відповідача виду санкції, який не застосований уповноваженим на те органом ані до самої юридичної особи ТОВ «ТВІЙ ГАЗЗБУТ», ані до його кінцевого бенефіціарного власника.

З приводу посилання прокурора на рішення Постійно діючої адміністративної колегії Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель, зокрема на рішення № 7193-р/пк-пз від 06.12.2022 (копія додана до позовної заяви, арк.с. 35-39) та інші, суд зазначає, що ці рішення не стосуються процедури закупівлі електричної енергії з послугою розподілу без використання електронної системи UA-2024-02-20-003043-a за результатами якої відповідачами укладений Договір про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024 № 60В200-200-24-b. Відповідного рішення уповноваженого органу, яке б безпосередньо стосувалось вищезазначеної закупівлі, суду не надано.

На підставі усього вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договору № 60В200-200-24-b про постачання електричної енергії споживачу від 19.02.2024 та застосування наслідків його недійсності, як похідної позовної вимоги.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до положень ст. 129 ГПК України покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2025.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Боєва