ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4916/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши справу №916/4916/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, оф. 418, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ВДС ЕКСІМТРЕЙД (03069, м. Київ, вул. Монтажників, буд. 44, кв. 22, )

про стягнення збитків у розмірі 220 250,11грн

Представники:

Від позивача: Соколовська А.В. довіреність;

Від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ВДС ЕКСІМТРЕЙД про стягнення збитків у розмірі 220 250,11грн.

Ухвалою від 11.11.2024р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ було залишено без руху.

18.11.2024р. до господарського суду надійшла заява (вх. №41966/24) Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.11.2024р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/4916/24 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 13.01.2025р. було призначено розгляд справи №916/4916/24 у судовому засіданні з викликом сторін.

Представник відповідача в судові засідання не з`являвся.

06.12.2024р. за вх. №43870/24 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними у зв`язку з чим в задоволенні позову просить суд відмовити повністю.

Крім того, 14.01.2025р. за вх. №1173/25, 22.01.2025р. за вх. №2339/25 та 11.02.2025р. за вх. №4746/25 до суду від відповідача надходили додаткові письмові пояснення по суті спору, згідно яких останній просив суд в задоволенні позову відмовити.

22.01.2025р. за вх.№2284/25 та 05.02.2025р. за вх. 4012/25 до суду від позивача надійшли письмові пояснення та додаткові письмові пояснення, згідно якких позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судом в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, 27.07.2022 р. між ТОВ «Клевер Тім» (Замовник) та ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» (експедитор) було укладено Договір № 2907/22/03 про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів (далі Договір ТЕП), предметом якого є взаємовідносини Сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, які пред`являються експедитору замовником для транспортування в міжнародному та національному сполученні автомобільним транспортним засобом (п.п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, на кожне окреме завантаження оформляється Заявка, яка має опис умов і особливостей перевезення та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.п. 2.2.5. Договору, при прийнятті вантажу до перевезення водій експедитора транспортного засобу, зобов`язаний перевірити вагу, кількість вантажу (зовнішній стан упаковки вантажу), а також правильність записів зроблених в товаро -транспортній накладній (СМR), що приймається до перевезення та наявність всіх товаро - супровідних документів на вантаж.

Положеннями п.п. 2.2.6. Договору передбачено, експедитор зобов`язаний здійснити контроль за завантаженням, розміщенням та кріпленням вантажу, які б гарантували його цілісність та схоронність під час транспортування, а також проконтролювати дотримання всіх вимог щодо раціонального розміщення вантажу з метою уникнення перевищення граничних вагових норм встановлених, або прийнятих у країнах відправлення, транзиту, доставки.

Згідно п.п. 2.2.7. Договору, при розходженні даних під час завантаження чи розвантаження вантажу, водій транспортного засобу експедитора зобов`язаний негайно повідомити про це замовника, і не виїжджати з місця розвантаження чи завантаження без узгодження з замовником. Вага та кількість вантажу при завантаженні та розвантаженні повинна відповідати вазі та кількості вказаної в товаро супровідних документах та Заявці.

Відповідно до п.п. 2.2.9. Договору експедитор зобов`язаний доставити ввірений замовником вантаж та супровідну документацію в пункт призначення в установлені строки згідно Заявки. Здати уповноваженій особі вантажоодержувача в цілісності та збереженості, згідно з СМR/TIR Carnet і з оригіналами документів про митне оформлення у шляху його проходження.

27.06.2024 р. Сторонами було складено та підписано Угоду № 22311/1 згідно договору № 2907/22/03 від 27.07.2022р. транспортно-експедиторського обслуговування вантажу (Ламинат (Покриття для підлоги, Підложки для підлоги) 20GP 1596 PACKAGES), відповідно до якої ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» зобов`язалося організувати за рахунок ТОВ «Клевер Тім» транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО) та перевезення зазначеного вантажу в міжнародному сполучені і по території України (Гданськ - Зарванцї - Вінниця (Краківець)) на умовах зазначених у такій заявці.

Відповідно до Угоди Сторони погодили особливі умови надання транспортно-експедиційних послуг за даним перевезенням, а саме: перевізник зобов`язується надати автомобіль повністю технічно справному стані, з усіма необхідними для перевезення документами; перевізник несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту завантаження транспортного засобу до моменту його вивантаження у одержувача вантажу; водій зобов`язується контролювати збереження вантажу з моменту вантаження транспортного засобу в порту/складі до вивантаження вантажу на складі одержувача; водій зобов`язаний бути присутнім при огляді вантажу в порту/складі, на митниці, а також вивантаження вантажу і фіксувати всі ситуації при яких порушується цілісність вантажу і відразу ж доповідати про це замовнику перевезення; у разі втрати або пошкодження товару - перевізник повністю компенсує збитки замовнику відповідно до наданого Акту недостачі / пошкодження товару.

Позивач вказує, що вантаж було прийнято до автоперевезення за CMR б/н, однак, при доставці представником ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» вантажу на склад вантажоодержувача, ТОВ «Клевер Тім» було отримано претензію № 10072024-1 від 10.07.2024 р. від вантажоодержувача ТОВ «ТРЕЙД ВІНД» про компенсацію нанесених збитків через пошкодження вантажу в процесі його перевезення.

Так, за посиланнями позивача під час розвантаження 05.07.2024 вантажу з автомобіля BO6102EI / НОМЕР_1 (водій Мацієвич Дмитро) в місці призначення - м. Вінниця, Гонти 24-а, вантажоодержувачем ТОВ «ТРЕЙД ВІНД» було виявлено пошкодження товару (внаслідок замокання) у кількості 341 упаковки (що складає 697.345 кв.м. ламінованої підлоги), який став непридатний для продажу та використання.

Як зазначає позивач, факт пошкодження вантажу було зафіксовано фото- та відео зйомкою при вивантажені товару з автомобіля на складі ТОВ «ТРЕЙД ВІНД» в присутності водія автомобіля, про що було складено акт фіксації пошкодження майна № 05072024-1 від 05.07.2024 р. та зроблено відповідну відмітку в графі 15 («виявлено пошкодженого товару 341 уп. згідно акту № 05072024-1 від 05.07.2024 р.) міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Крім того, як зауважує позивач, на його замовлення було проведено незалежну сюрвеєрську інспекцію (компанія OCA GLOBAL) пошкодженого вантажу ТОВ «ТРЕЙД ВІНД» за результатами якої складено Звіт з проведення огляду № 719-24036 від 26.07.2024 в якому встановлено, що: товар зберігається в сухому та придатному для зберігання складі; під час огляду була перевірена партія вантажу візуально на складі. Всього виявлено замочених - 340 шт. зафіксовано з слідами зовнішнього впливу води на пакуванні, та під плівкою на вигляд, як роса, часткове набухання пакування та її розгерметизація (фото звіт); вантаж приїхав на склад на авто номер ВО2625FX. Зі слів представника, при перевезені авто попало під дощ, та в кузов потрапила вода. Партія вантажу прибула з слідами зовнішнього впливу води на пакуванні; під час вивантаження на склад 05.07.2024, вантаж прийняли без відкриття пошкоджених упаковок. Була відмітка на CMR, акт від 05.07.2024 N5072024-1, прийнято отримувачем 341 шт. пошкодженого вантажу.

Позивач наголошує, що в момент перевантаження вантажу у м. Гданськ та завантаження вантажу на транспортний засіб BO6102EI / НОМЕР_1 (водій ОСОБА_1 ), що залучений ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» як експедитором по договору ТЕП, не зафіксовано та не було виявлено будь-якого пошкодження контейнеру з якого перевантажувався вантаж, самого вантажу та/чи його пакування.

Положеннями п.п. 5.2.1. Договору передбачено, що експедитор несе повну матеріальну відповідальність за прийнятий вантаж з моменту його прийняття і до моменту передачі Вантажоодержувачу. У випадку втрати, часткової втрати, пошкодження вантажу при перевезенні експедитор відшкодовує замовнику вартість втраченого або пошкодженого вантажу (в тому числі, втрату товарного вигляду). Розмір відшкодування встановлюється виходячи із вартості вантажу зазначеної у товарно-супроводжувальних документах. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, митні збори та платежі, а також інші витрати пов`язані з перевезенням вантажу в повному об`ємі протягом 10 банківських днів з моменту відправки замовником вимоги та підтверджуючих документів на адресу експедитора.

Отже, як вказує позивач за його розрахунком, загальний розмір заподіяної шкоди становить 220 250,11грн., та складається з вартості перевезення кількості пошкодженого вантажу в сумі 51 839,11, митних платежів в розмірі 32 442,43грн., вартості пошкодженого вантажу в сумі 117 784,18грн. та сюрвеєрської інспекції в розмірі 18 204,39грн.

Позивач наголошує, що умовами Угоди № 22311/1 від 27.06.2024 р. згідно договору № 2907/22/03 від 27.07.2022 р. транспортно-експедиторського обслуговування вантажу ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» взяло на себе зобов`язання забезпечити контролювання водієм збереження вантажу з моменту вантаження транспортного засобу в порту/складі до вивантаження вантажу на складі одержувача; водій зобов`язаний бути присутнім при огляді вантажу в порту/ складі, на митниці, а також вивантаження вантажу і фіксувати всі ситуації при яких порушується цілісність вантажу і відразу ж доповідати про це замовнику перевезення, в також зобов`язання у разі втрати або пошкодження товару - повністю компенсувати збитки замовнику відповідно до наданого Акту недостачі / пошкодження товару.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у томі числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зі змісту ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено в ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 27.07.2022 р. між ТОВ «Клевер Тім» (Замовник) та ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» (експедитор) було укладено Договір № 2907/22/03 про надання транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів (далі Договір ТЕП), предметом якого є взаємовідносини Сторін, що виникають при транспортно-експедиційному обслуговуванні вантажів, які пред`являються експедитору замовником для транспортування в міжнародному та національному сполученні автомобільним транспортним засобом (п.п. 1.1. Договору).

Статтею 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом ч. 1 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

У частині 4 цієї статті вказано, що допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

Статтею 316 ГК України визначено, що за договором транспортного експедитування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Отже, транспортне експедитування є видом господарської діяльності, спрямованої на організацію процесу перевезення вантажів. Експедитор є таким суб`єктом господарювання, функціональне призначення якого полягає в організації та сприянні здійсненню процесу вантажів. Експедитором може бути, як суб`єкт господарювання (транспортно-експедиційна організація), так і безпосередньо перевізник. Транспортне експедирування - це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях.

Основні умови здійснення транспортно-експедиційного обслуговування зовнішньоторговельних і транзитних вантажів визначено у Законі України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Транспортне експедитування як вид господарської діяльності не може розглядатися окремо від перевезення, це комплекс заходів, які супроводжують процес перевезення вантажів на всіх його стадіях (сортування вантажів під час їх прийняття до перевезення, перевалка вантажів у процесі їх перевезення, облік надходження вантажів під час видачі вантажу тощо), і саме це дає підстави розглядати її допоміжним щодо перевезення видом діяльності. Тому кожна послуга, що надається експедитором клієнту, по суті є транспортною послугою.

Відносини учасників транспортно-експедиторської діяльності встановлюються на основі договорів. Учасники цієї діяльності вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов взаємовідносин, що не суперечать чинному законодавству.

За частиною 1 статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Статтею 14 цього ж Закону встановлено, що експедитор відповідає перед клієнтом за кількість місць, вагу, якщо проводилося контрольне зважування у присутності представника перевізника, що зафіксовано його підписом, належність упаковки згідно з даними товарно-транспортних документів, що завірені підписом представника перевізника, якщо інше не встановлено договором транспортного експедирування. За невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Згідно з ст. 934 ЦК України за порушення обов`язків за договором транспортного експедитування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Згідно з ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Відповідно до статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася 01.08.2006 року, ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Враховуючи, що даний спір виник з договору міжнародного перевезення вантажу автомобільним транспортом, то на спірні правовідносини сторін поширюються положення Конвенції.

Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки. Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути (ст. 17).

Частиною 1 ст. 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

За умовами укладеного між ТОВ «Клевер-Тім» та ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД» договору № 2907/22/03 від 27.07.2022, на підставі якого здійснювалось перевезення, відповідальність за прийнятий вартаж, зокрема його втрату, часткову трату чи пошкодження лежить на ТОВ «ВДС ЕКСІМТРЕЙД».

Відповідно до ст. 3 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція) для цілей цієї Конвенції, перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов`язки, як за власні дії і недогляди.

Згідно ст. 4, 6 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна містить такі дані: a) дата і місце складання вантажної накладної; b) ім`я та адреса відправника; c) ім`я та адреса перевізника; d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки; e) ім`я та адреса одержувача; f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення; g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць; h) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу; i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу); j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей; к) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Статтею 7 Конвенції передбачено, що відправник несе відповідальність за всі витрати, шкоду і збитки, заподіяні перевізнику внаслідок неточності або недостатності: a) даних, зазначених у підпунктах b), d), e), f), g), h) та j) пункту 1 статті 6; b) даних, зазначених у пункті 2 статті 6; c) будь-яких інших даних чи інструкцій, що надаються ним для складання вантажної накладної або для включення в неї таких даних.

Відповідно до ст. 8 Конвенції приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті a) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов`язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов`язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній. Відправник має право вимагати перевірки перевізником ваги брутто вантажу або його кількості, вираженій в інших одиницях виміру. Він може також вимагати перевірки вмісту вантажних місць. Перевізник може вимагати відшкодування витрат, пов`язаних з такою перевіркою. Результати перевірок включають у вантажну накладну.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами з метою виконання зобов`язань за договором, відповідач як експедитор залучив до безпосереднього виконання перевезення та уклав на перевезення вантажу з перевізником ФОП Карастоянова П.В. про свідчить СМТ б/н (графа 16,23). Товар для перевезення був прийнятий без зауважень.

Відповідно до п.п. 6.2. Договору для виконання умов даного Договору експедитор має право залучати на субпідрядній основі будь-яку третю особу без змін умов даного Договору. У такому разі експедитор несе повну матеріальну відповідальність за дії такої третьої особи, вчинені нею з метою виконання умов цього Договору, як за свої власні.

Як передбачено ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2024 під час розвантаження вантажу з автомобіля BO6102EI / НОМЕР_1 (водій Мацієвич Дмитро) в місці призначення - м. Вінниця, Гонти 24-а, вантажоодержувачем ТОВ «ТРЕЙД ВІНД» було виявлено пошкодження товару (внаслідок замокання) у кількості 341 упаковки.

Факт пошкодження вантажу було зафіксовано актом фіксації пошкодження майна № 05072024-1 від 05.07.2024р. складеного власником вантажу та зроблено відповідну відмітку в графі 15 («виявлено пошкодженого товару 341 уп. згідно акту № 05072024-1 від 05.07.2024 р.) міжнародній товарно-транспортній накладній (CMR).

Крім того, пошкодження вантажу зафіксовано фото- та відео зйомкою.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із указаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками (в тому числі іх розміром) є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Положеннями п.п. 5.2.1. Договору передбачено, що експедитор несе повну матеріальну відповідальність за прийнятий вантаж з моменту його прийняття і до моменту передачі Вантажоодержувачу. У випадку втрати, часткової втрати, пошкодження вантажу при перевезенні експедитор відшкодовує замовнику вартість втраченого або пошкодженого вантажу (в тому числі, втрату товарного вигляду). Розмір відшкодування встановлюється виходячи із вартості вантажу зазначеної у товарно-супроводжувальних документах. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, митні збори та платежі, а також інші витрати пов`язані з перевезенням вантажу в повному об`ємі протягом 10 банківських днів з моменту відправки замовником вимоги та підтверджуючих документів на адресу експедитора.

Крім того, відповідно до угоди укладеної в рамках зазначеного договору, саме перевізник тобто відповідач зобов`язався несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту завантаження транспортного засобу до моменту його вивантаження у одержувача вантажу та у разі втрати або пошкодження товару повністю компенсувати збитки замовнику відповідно до наданого Акту недостачі / пошкодження товару.

06.08.2024 позивач звернувся до відповідача із претензією про відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті втрати вантажу протягом п`яти банківських днів з моменту отримання претензії, яка залишена відповідачем без задоволення та реагування.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Вина експедитора у порушенні договору транспортного експедирування презюмується та не підлягає доведенню замовником. До такого висновку прийшов зокрема Касаційний господарський суд у складі Верховного суду в своїй постанові №910/14398/16 від 21.02.2018.

Вантаж не був доставлений в належному стані та був частково пошкоджений, а тому експедитор, який за заявкою позивача організовував це перевезення за договором транспортно-експедиторського обслуговування, має відшкодувати клієнту вартість пошкодженого вантажу

Отже, враховуючи обсяг відповідальності експедитора за договором, приймаючи до уваги наведені вище обставини, господарський суд дійшов висновку про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ВДС ЕКСІМТРЕЙД" умов укладеного між сторонами правочину в частині збереження вантажу та належної організації перевезення, що у відповідності до зазначених вище норм чинного законодавства є однією зі складових елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до розрахунку заподіяних збитків наведених позивачем вартість перевезення відповідно до рахунку № 21212 сума перевезення в контейнері 1605 пачок ламінату складає 243 993,45 грн.; заподіяні збитки = 243 993,45 (вартість перевезення) / 1605 (загальна кількість вантажу) * 341 (кількість пошкоджених пачок) = 51 839,11 грн. Митні платежі: відповідно до митної декларації № 24UA91U6 від 04.07.2024 сума платежів складає 152 698,26 грн.; заподіяні збитки 152 698,26 (загальний розмір платежів) / 1605 (загальна кількість товару) * 341 (кількість пошкодженого товару) = 32 442,43 грн. Вартість пошкодженого вантажу: відповідно до інвойсу від продавця № CZDH24711-1 від 28.04.2024 загальна сума вантажу складає 13 457,12 доларів США; заподіяні збитки = 13 457,12 (загальна вартість) / 1605 (загальна кількість вантажу) * 341 (кількість пошкодженого вантажу) = 2 859,11 доларів США. Що на дату складання цього позову за офіційним курсом НБУ становить 117 784,18 грн. (2 859,11 дол. США * 41,1961 грн.). Сюрвеєрська інспекція: відповідно до додатку № 1 до Договору № 15 від 23.07.2024 вартість проведення інспекції якості вантажу складає 450 доларів США. Що на дату сплати рахунку, згідно до платіжної інструкції № 11660 від 24.07.2024 склала 18 204,39 грн.

Розглянувши наведених розрахунки суд зазначає що розмір завданих збитків підтверджується належними та допустимими доказами, а відтак вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Поряд з цим при перевірці наданого позивачем розрахунку заподіяних збитків судом встановлено наявність в ньому арифметичної помилки, оскільки при додаванні усіх сум розмір заподіяних збитків становить 220 270,11грн., тоді як позивачем вказано 220 250,11грн., та оскільки суд не може вийти за межи заявлених позивних вимог задоволенню підлягає саме розмір збитків визначений позивачем в позовній заяві.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позову відповідач вказує під час прийняття вантажу ні водію ні експедитору не була надана CMR з відміток вантажоодержувача, акт фіксації складався в односторонньому порядку та зацікавленою особою.

Поряд з цим суд відповідні посилання оцінює критично, оскільки як вбачається з наявного в матеріалах справ акту фіксації пошкодження майна № 05072024-1 від 05.07.2024р. він був складений не позивачем, а саме власником вантажу ТОВ «ТРЕЙД ВІНД», який жодних вимог до відповідача не висуває. При йому у відповідному акті міститься відмітка про відмову водія від підписання зазначеного акту.

Так, як зазначає позивач при встановлені факту пошкодження вантажу, залучений до фактично виконання перевезення перевізник/його представник/водій при виявленні пошкодження вантажу у місці його доставки при прибутті на склад вантажоотримувача після надання усних пояснень і складання відповідного акту залишив такий вантаж та всі супровідні документи на нього, просто уїхавши, відмовившись підписувати акт виявлених пошкоджень та CMR.

Відповідач в своєму відзиві зазначає, що саме представник вантажоодержувача не надав відповідні документи, вказавши на відсутність у нього повноважень.

Поряд з цим суд зазначає, що з урахування наявної в матеріалах справи CMR з відміток вантажоодержувача, акту фіксації пошкодженого майна №05072024-1 від 05.07.2024р., наявності в матеріалах справи фото та відео фіксації, за умови відсутності належних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема заяви свідка (водія), відповідні посилання відповідача не підтверджуються.

Крім того, суд зазначає, що ані до відзиву на позов, ані до у подальших письмових пояснень, відповідач не надав доказів передання вантажу вантажоотримувачу у стані, що зазначено у накладній на такий вантаж.

Посилання відповідача на ст. 30 Конвенції про міжнародного автомобільного перевезення, щодо строку пред`явлення претензії суд оцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1. статті 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення, на яку посилається відповідач, якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2. статті 30 Конвенції якщо стан вантажу був належним чином перевірений одержувачем та перевізником, докази, що суперечать результатам цієї перевірки, допускаються тільки у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними і за умови, що одержувач належним чином зробив перевізнику заяву у письмовій формі протягом семи днів від дня перевірки, виключаючи недільні та святкові дні.

Суд зазначає, що встановлені Конвенцією строки (стаття 30), на які посилається відповідач розповсюджуються на конкретні умови і чітко визначений характер недоліків вантажу, а саме: 1)прийняття вантажу без належної перевірки разом з перевізником або 2)прийняття вантажу без заяви перевізнику щодо загального характеру втрат / пошкоджень в момент прийняття такого вантажу, коли такі пошкодження є очевидними або 3)прийняття вантажу, коли пошкодження є неочевидними і саме стосовно прийняття яких встановлено термін не пізніше семи днів від дня отримання вантажу. Прийняття вантажу, стягнення збитків за пошкодження якого є предметом даної справи не відповідає критеріям зазначеним в статті 30 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення.

Поряд з цим спірне прийняття вантажу здійснювалось в присутності перевізника; вантаж приймався із заявою перевізнику про його пошкодження шляхом проставлення відмітки в пред`явлених перевізником екземплярах CMR (в графі 15 («виявлено пошкодженого товару 341 уп. згідно акту № 05072024-1 від 05.07.2024 р.) та складання акту фіксації пошкодження майна № 05072024-1 від 05.07.2024р. з фото та відео фіксацією в момент його прийняття.

Факт протилежного, відповідачем належними та допустимим доказами не доведено.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом ( beyond reasonable doubt ). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу ві ро гідностей ... Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази (Постанова КГС ВС від 27.01.2022 у справі № 917/996/20).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Тлумачення змісту цих статей свідчить, що на суд покладено оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (Постанова КГС ВС від 19.01.2022 у справі №902/418/20).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оцінюючи у сукупності наведене, суд дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується, а сторонами не спростовано, що пошкодження вантажу та, відповідно, спричинення збитків позивачу, сталося внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань відповідачем щодо належного перевезення ввіреного йому вантажу.

Інші посилання відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України"

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, оф. 418, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ВДС ЕКСІМТРЕЙД (03069, м. Київ, вул. Монтажників, буд. 44, кв. 22, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ВДС ЕКСІМТРЕЙД (03069, м. Київ, вул. Монтажників, буд. 44, кв. 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КЛЕВЕР ТІМ (65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, 1/20, оф. 418, ) збитки в сумі 220 250 (двісті двадцять тисяч двісті п`ятдесят)грн. 11 коп. та судовий збір в сумі 2 642 ( дві тисячі шістсот сорок дві)грн. 20коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17 березня 2025 р.

Суддя К.Ф. Погребна