ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2025 р. Справа№ 916/4103/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Яценко О.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 19.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 (повний текст складено 29.04.2024)

у справі №916/4103/23 (суддя Головіна К.І.)

за позовом заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Одеської обласної військової адміністрації

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Еконоватіка»

2) Державної інспекції архітектури та містобудування України

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1:

1) державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради Ярмошевич Денис Вікторович;

2) державний реєстратор юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову на стороні позивача Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»

про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним сертифікату та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Одеської області з позовом звернувся заступник керівника Одеської обласної прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Одеської обласної військової адміністрації (далі - Одеська ОВА, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еконоватіка" (далі - ТОВ «Еконоватіка», відповідач-1) та Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ, відповідач-2) про визнання незаконним та скасування рішень, визнання недійсним сертифікату та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позову прокурор вказав, що ТОВ «Еконоватіка», здійснивши самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна (гідротехнічної споруди - причалу) на земельній ділянці, що належить Одеській ОВА, порушило право власника земельної ділянки вільно користуватися та розпоряджатися цією земельною ділянкою, що є підставою для усунення перешкод у такому користуванні шляхом знесення самочинно збудованої гідротехнічної споруди. Незаконність самочинного будівництва прокурор мотивував тим, що положеннями цивільного та земельного законодавства України ТОВ «Еконоватіка» не наділене правом забудови земельної ділянки, яка знаходиться у нього на праві користування за договором сервітуту, при цьому вказана споруда була збудована на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тому прокурор вважає гідротехнічну споруду (причал) самочинним будівництвом.

Крім того, враховуючи, що право користування земельною ділянкою на підставі земельного сервітуту не наділяє сервітуарія правом на її забудову, а земельна ділянка не була відведена для цієї мети, прокурор дійшов висновку, що є підстави для скасування дозволу на виконання відповідних будівельних робіт та для визнання сертифіката про відповідність проектній документації закінченого будівництвом об`єкта недійсним.

Також прокурор зазначив, що за відповідачем-1 був зареєстрований на праві власності комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв (складовою частиною якого є гідротехнічна споруда - причал), в той час, як законом прямо передбачена заборона на здійснення реєстрації речових прав на трубопроводи, відтак, рішення державних реєстраторів щодо реєстрації такого права власності за ТОВ «Еконоватіка» підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

За вказаних обставин прокурор у позові просив:

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_1 від 26.10.2017 (індексний номер 37790563) щодо реєстрації права власності ТОВ "Еконоватіка" на об`єкт нерухомого майна - комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель та споруд № 17 на земельних ділянках з кадастровими номерами: :01:002:0073; :01:002:0037; :01:002:0013; :01:002:0042; :01:002:0074;

- визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_2 від 17.11.2017 (індексний номер 38204112), яким проведено реєстрацію змін до об`єкта нерухомого майна - комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель та споруд № 17, власником якого є ТОВ "Еконоватіка";

- визнати незаконним та скасувати рішення про видачу дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 05 від 09.06.2017, виданого Державною архітектурно-будівельною інспекцією України;

- визнати недійсним сертифікат серія ІУ № 76 від 03.11.2017, виданий Державною архітектурно-будівельною інспекцією України;

- усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0092, площею 4,7848 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель і споруд № 17, зобов`язавши ТОВ "Еконоватіка" звільнити зазначену земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованої гідротехнічної споруди - причалу XXI, що розташований за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель та споруд № 17.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.09.2023 позовну заяву прокурора з доданими до неї документами, а також заявою про забезпечення позову, було передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Київської обласної прокуратури звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 по справі №916/4103/23 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд, не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Скаржник стверджує, що земельний сервітут встановлюється у виняткових випадках - коли в інший спосіб неможливо задовольнити потреби особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, при цьому встановлення земельного сервітуту не може призводити до позбавлення власника (землекористувача) земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, права володіння, користування та розпорядження нею. Перелік випадків в яких встановлюється сервітут, був визначений ст. 99 Земельного кодексу України та станом на дату укладення договорів сервітуту від 11.05.2016 та видачі сертифікату від 03.11.2017, передбачав, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів лише: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право прокладати на свою земельну ділянку водопровід з чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; інші земельні сервітути.

Зазначене виключало можливість для відповідача-1 здійснювати будівництво спірного об`єкта.

В той же час, право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) передбачено положеннями ст. 102-1 Земельного кодексу України, за змістом якої таке право виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб.

Проте, товариство не укладало з власником земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0052 - державою в особі Одеської обласної державної адміністрації договір суперфіцію. Також, зазначена земельна ділянка не надавалась товариству для забудови на праві (умовах) оренди.

А тому скаржник вважає, що ТОВ «Еконоватіка» здійснило будівництво нерухомого майна - гідротехнічної споруди-причалу на земельній ділянці, яка не була відведена йому для цієї мети.

Також скаржник стверджує, що в порушення ч. 3 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції застосував ст. 99 Земельного кодексу України в редакції, яка не діяла на момент укладення договорів сервітуту, та не передбачала можливості здійснення будь-якого будівництва. А тому, внаслідок неправильного застосування ст. 99 Земельного кодексу України Господарським судом міста Києва в порушення ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надано неналежну оцінку договорам на встановлення земельних сервітутів від 11.05.2016 №№ 05-П та 06-П та не враховано, що товариство могло використовувати спірну земельну

Так, за змістом зазначених договорів передбачено, що сервітути встановлюються для прокладання трубопроводів та розміщення споруд. призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), а також для їх експлуатації, обслуговування та ремонту (п.1.2 Договорів від 11.05.2016 №№ 05-П та 06-П). Зміни до вказаних договорів сервітутів, які б надавали сервітуарію право на забудову спірної земельної ділянки та набуття права масності на розміщене на ній майно, не вносились.

А тому, скаржник вважає, що як умовами зазначених договорів на встановлення земельних сервітутів, так і законодавством, не було передбачено право сервітуарія на забудову земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0052 (після поділу - :01:002:0092) так і набуття права власності на об`єкти нерухомості, що можуть бути розміщені на ній, внаслідок чого державу фактично позбавлено права власності на земельну ділянку :01.002:0052 (наразі - :01:002:0092)

Заступник керівника Київської обласної прокуратури стверджує, що у зв`язку з неправильним застосуванням та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню (ст.ст. 90, 95, 99, 102-1 Земельного кодексу України) суд дійшов помилкових висновків, що договори встановлення земельних сервітутів від 11.05.2016 №№ 05-П, 06-П надавали товариству право будувати гідротехнічну споруду-причал на земельній ділянці :01:002:0052 (наразі - :01:002:0092), а тому в розумінні положень ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України зазначений об`єкт нерухомості не є самочинним будівництвом.

Враховуючи, що земельна ділянка (кадастровий номер :01:002:0052, наразі - :01:002:0092) ТОВ «Еконоватіка» під будівництво нерухомого майна гідротехнічної споруди-причалу не надавалась, а договорами на встановлення земельних сервітутів №№ 05-П та 06-П від 11.05.2016 надано право користування ними лише для прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу, зі зберігання та перевалки енергоносіїв, гідротехнічна споруда-причал є об`єктом самочинного будівництва.

Також скаржник вважає помилковим висновок суду про неефективність способу захисту у спірних правовідносинах, а саме, визнання незаконним та скасування рішень державних реєстраторів про державну реєстрацію права власності на гідротехнічну споруду-причал, оскільки саме застосування обраних прокурором способів захисту, які визначені законом, в комплексі призведе до відновлення порушеного права держави на володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Крім того, на думку скаржника, судом першої інстанції не враховано, та в порушення положень ч. 2 ст. 50 Господарського процесуального кодексу України безпідставно не залучено до участі у справі як третю особу ДП «Адміністрація морських портів України», що у відповідності до ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 916/4103/23 та ухвалення нового судового рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №916/4103/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Палій В.В. - головуючий суддя; судді Кравчук Г.А., Сибіга О.М.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №916/4103/23 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Палій В.В., судді Сибіга О.М., Вовк І.В.

Ухвалою суду від 28.05.2024 відкладено вирішення питання щодо вчинення процесуальних дій, передбачених параграфом 2 глави 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі №916/4103/23 до надходження матеріалів справи на адресу Північного апеляційного господарського суду.

06.06.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської обласної прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі №916/4103/23. Призначено справу до розгляду на 17.07.2024

25.06.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив товариства з обмеженою відповідальністю «Еконоватіка» на апеляційну скаргу прокурора, в якій відповідач-1 заперечив проти доводів прокурора.

Так, відповідач-1 зазначив, що аналізуючи приписи ст. 99 Земельного кодексу України (види земельних сервітутів) в юридичній площині, можливо дійти до послідовного висновку, що перелік земельних сервітутів наведений у законодавстві, не є вичерпним,

На практиці, за домовленістю землевласника та сервітуарія, можуть застосовуватися найрізноманітніші форми сервітутного користування чужими земельними ділянками. При цьому, земельний сервітут має здійснюватися способом, що є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (вказана правова позиція міститься, на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.04.2016).

Так, між Одеською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Еконоватіка» 24.07.2014 та 23.11.2016 були укладені договори оренди землі, в подальшому 11.05.2016 між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та ТОВ «Еконоватіка» були укладені угоди (договори) на встановлення земельних сервітутів №04-П, №05-П та №06-П від 11.05.2016, а також договір на встановлення земельного сервітуту б/н від 30.09.2016, відповідно до яких відповідачу-1 були надані сервітути для прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Встановлення вказаних земельних сервітутів погоджено Одеською обласною державною адміністрацією у формі розпоряджень «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) №793/А-2016, 792/А-2016, 794/А-2016 від 01.11.2016.

Враховуючи зазначене та з урахуванням ст. 100 Земельного кодексу України, відповідач-1 стверджує, що ним були здійсненні дії, спрямовані на проведення державної реєстрації іншого речового права (права земельного сервітуту) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відтак, відбулось офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття Відповідачем 1 інших речових прав (права земельного сервітуту) на відповідні земельні ділянки шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що за своєю правовою природою виключає факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Крім того, спеціалізованим нормативно-правовим актом, який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських, приватних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва, що у повному обсязі корелюється з предметом вищевказаних правовстановлювальних документів на земельну ділянку.

Відповідач-1 вказує, що ним виконано у повному обсязі вимоги до забудови території, як передбачено ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відтак, відповідач-1 вважає, що суд дослідив всі обставини справи, ухвалив в обґрунтоване рішення.

Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними та скасування оскаржуваних рішень державних реєстраторів, відповідач-1 зазначив, що суд першої інстанції, врахувавши приписи ст. ст. 182, 331 Цивільного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виходив з тих юридичних обставин, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.

В свою чергу, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом (такі висновки викладено в постановах Касації цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №442/302/171 та від 02.06.2021 у справі №509/11/17).

Щодо незалучення ДП «Адміністрація морських портів України» до участі у справі в якості третьої особи, відповідач-1 зазначив, що з огляду на норми Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обов`язковою умовою залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, є встановлення судом, що рішення може вплинути на права та обов`язки такої особи, яка не є стороною у справі. У такому випадку суд залучає відповідну особу до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про що постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права та обов`язки такої особи/осіб та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Водночас, мотивуючи позовні вимоги, позивач посилався виключно на те, що порушуються інтереси власника земельної ділянки (Одеської ОВА) у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном, при цьому, не обґрунтовуючи позовні вимоги порушенням прав та охоронюваних законодавством інтересів ДП «Адміністрація морських портів України».

Отже, аналізуючи зміст спірних правовідносин в юридичній площині, а також з огляду на підстави, предмет позову та коло доказування, укладення договору про встановлення земельного сервітуту № 4-П-іЗФ-21 від 24.03.2021 для прокладання трубопроводів та розміщення споруд з ДП «Адміністрація морських портів України», отримання останнім грошових коштів на виконання вказаного договору сервітуту, можливо дійти до послідовного висновку, що будь-які права та охоронювані законом інтереси ДП «Адміністрація морських портів України» оскаржуваним судовим рішенням порушено не було, а отже, доводи апелянта підлягають відхиленню.

А тому ТОВ «Еконоватіка» просило апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

08.07.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшов лист заступника керівника Одеської обласної прокуратури, в якому зазначено, що в апеляційній скарзі допущено технічну помилку, а саме, в прохальній частині невірно зазначено номер рахунку отримувача грошових коштів за повернення судового збору.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.07.2024 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України відкладено розгляд справи №916/4103/23 до 21.08.2024.

08.08.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшов лист відділу документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, в якому повідомлялось, що розпорядженням Одеського міського голови від 22.03.2023 №307К ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради за власним бажанням, та за розпорядженням Одеського міського голови від 28.12.2017 №1673-к ОСОБА_1 звільнено з посади державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради за угодою сторін.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2024, в зв`язку з перебуванням головуючого судді ОСОБА_3 у відпустці, справу призначено до розгляду на 24.09.2024.

24.09.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли листи відділу документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради, в яких повідомлялось, що за розпорядженням Одеського міського голови від 28.12.2017 №1673-к ОСОБА_1 звільнено з посади державного реєстратора відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради за угодою сторін, а також розпорядженням Одеського міського голови від 22.03.2023 №307К ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради за власним бажанням.

24.09.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли пояснення Одеської обласної державної адміністрації, в яких остання підтримала доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати. Також просила розглядати справу за відсутності представника Одеської обласної державної адміністрації.

У зв`язку з тим, що рішенням Вищої ради правосуддя від 19.09.2024 звільнено суддю ОСОБА_3 з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 30.09.2024 у справі №916/4103/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 прийнято справу №916/4103/23 за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А. та призначено справу до розгляду на 12.11.2024.

12.11.2024 розгляд справи №916/4103/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням суддів у відпустках.

Разом з тим, у зв`язку зі відпусткою судді Гончарова С.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 18.11.2024 у справі №916/4103/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 прийнято справу №916/4103/23 за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В. Розгляд справи №916/4103/23 призначено на 27.11.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 залучено до участі у справі №916/4103/23 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову, на стороні позивача Державне підприємство «Адміністрація морських портів України». Відкладено розгляд справи № 916/4103/23 на 21.01.2025.

12.12.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача 1 про долучення доказів на підтвердження виконання вимог ухвали суду від 27.11.2024.

Також, 17.01.2024 та 20.01.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли заяви прокурора про долучення доказів на підтвердження виконання вимог ухвали суду від 27.11.2024.

21.01.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ДП «Адміністрація морських портів України», в якому підприємство просило відкласти судове засідання, призначене на 21.01.2025 та надати можливість подати відзив на апеляційну скаргу у справі.

Судове засідання 21.01.2025 у справі №916/4103/23 не відбулось у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці за сімейними обставинами.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025 на лікарняному та перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.01.2025 у справі №916/4103/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 прийнято справу №916/4103/23 за апеляційною скаргою Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Яценко О.В. Розгляд справи № 916/4103/23 призначено на 18.02.2025

30.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив ДП «Адміністрація морських портів України» на апеляційну скаргу прокурора, в якому третя особа заперечила проти доводів апеляційної скарги.

Так, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» зазначило, що відбулось офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття Відповідачем 1 інших речових прав (права земельного сервітуту) на відповідні земельні ділянки шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 101 Земельного кодексу України (у редакції 09.08.2019) дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. За результатами поділу земельної ділянки площею 15,2354 га, з кадастровим номером :01:002:0052, сформовано іншу земельну ділянку, площею 4,7848 га з кадастровим номером :01:002:0092, по якій змінено землекористувача (володільця) із ДП - «Ізмаїльський МТП» на ДП «АМПУ», внаслідок чого внесено відповідні зміни в частині землекористувача до договору №05-П.

Щодо тверджень прокурора про самочинне будівництво з боку відповідача-1, то третя особа погоджується з позицією суду першої інстанції, який зазначив, що положення ст. 99 Земельного кодексу України (які діяли на час укладення договору про встановлення сервітуту) не містять ані виключного переліку можливих для встановлення земельних сервітутів, оскільки містить пункт «з) інші земельні сервітути», ані прямої заборони на будівництво будь-яких споруд (в тому числі, інженерно-транспортних споруд призначених для перевантаження енергоносіїв) на земельній ділянці, наданій у користування на правах земельного сервітуту.

Вказані висновки суду узгоджуються з наступними редакціями ст. 99 Земельного кодексу України, якими також регулюються подальші спірні відносини сторін щодо розміщення збудованих Відповідачем-1 споруд на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092, зокрема, з поточною редакцією вказаної статті, якою розширено перелік видів земельних сервітутів.

Отже земельний сервітут за договором №05-П від 11.05.2016 (у подальшому за договором №4-П-ІЗФ-21 від 25.03.2021) був укладений ДП «Ізмаїльський МТП» для забезпечення ефективного використання земельної ділянки, яка надана йому в постійне користування для розміщення вантажно-перевантажувального комплексу бункерної бази порту 84-85 км р. Дунай, та яким, у свою чергу, надано право сервітуарію, зокрема, розміщувати споруди, які призначені для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв, не порушуючи відповідних прав землекористувача та власника земельної ділянки.

За таких обставин третя особа вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що будівництво гідротехнічної споруди-причалу, яка була збудована у 2017 році на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092, не суперечить меті використання наданих йому земельних ділянок, та не порушує вимог статті 99 Земельного кодексу України.

Крім того, третя особа зазначила, що будь-якої перешкоди сама по собі реалізація сервітуту за договором №05-П від 11.05.2016 для розміщення гідротехнічної споруди - судновідстійного ковшу не складає, в той же час гідротехнічна споруда не є самочинним будівництвом, оскільки розміщена на земельній ділянці, що відведена для цієї мети, збудована за наявності дозвільної документації, за відсутності законодавчих заборон і в результаті не призводить до обмеження прав власника.

12.02.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшла заява, яка сформована в системі «Електронний суд» 12.02.2025, про проведення судового засідання у справі №916/4103/23 за участю представника позивача в судовому засіданні, призначеному на 18.02.2025, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 заяву Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 18.02.2025 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 19.02.2025, а також задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Еконоватіка» та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

В судове засідання 19.02.2025 з`явились прокурор, представники відповідача-1 та третьої особи на стороні позивача.

Представники позивача, відповідача-2 та третіх осіб на стороні відповідача в судове засідання не з`явились, про причини неявки до суду не повідомили. Разом з тим, колегія суддів враховує, що Одеська обласна державна адміністрація просила розглядати справу за відсутності її представника.

Прокурор в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представники відповідача-1 та третьої особи на стороні позивача заперечили проти апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4220-IX від 15.01.2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, тобто до 09 травня 2025 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 06.06.2014 №470/А-2014 «Про надання земельних ділянок ТОВ «Еконоватіка» в довгострокову оренду на 49 років для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу зі зберігання та експлуатації енергоносіїв за адресою: комплекс будівель та споруд № 6, Старонекрасівська сільська рада, Ізмаїльський район, Одеська область (за межами населеного пункту)», затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в довгострокову оренду на 49 років ТОВ «Еконоватіка» для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу зі зберігання та експлуатації енергоносіїв; надано товариству в довгострокову оренду на 49 років земельні ділянки загальною площею 2,4413 га.

На виконання зазначеного розпорядження між Одеською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Еконоватіка» 24.07.2014 був укладений договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне володіння і користування земельні ділянки, загальною площею 2,4413 га за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики та іншого призначення, у тому числі земельну ділянку площею 1,9048 га (кадастровий номер :01:002:0042), площею 0,3675 га (кадастровий номер :01:002:0041) та площею 0,1690 га (кадастровий номер :01:002:0040), що знаходяться за адресою: комплекс будівель та споруд № 6 Старонекрасівська сільська рада, Ізмаїльський район, Одеська область (за межами населеного пункту) для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу зі зберігання та експлуатації енергоносіїв, згідно з кадастровими планами та ситуаційними схемами земельних ділянок, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.1-2.2 договору в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 2,4413 га, у тому числі: площею 1,9048 га (кадастровий номер :01:002:0042), із них 0,1283 га - капітальна одноповерхова, 0,7660 га - під спорудами, 0,4595 - під проїздами, проходами та майданчиками, 0,5510 га - під зеленими насадженнями, площею 0,3675 га (кадастровий номер :01:002:0041) із них 0,0256 га - капітальна одноповерхова, 0,0101 га - тимчасова, 0,0184 гa - під спорудами, 0,1133 га - під проїздами, проходами та майданчиками, 0,2001 га - під зеленими насадженнями та площею 0,1690 га (кадастровий номер :01:002:0040) із них 0,0756 га - під спорудами, 0,0649 га ~ під проїздами, проходами та майданчиками, 0,0285 га - під зеленими насадженнями.

На земельних ділянках розміщені об`єкти нерухомого майна: майновий комплекс, що належить TOB «Еконоватіка» на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області 12 жовтня 2012 року за № 910, право власності на який зареєстровано 17 жовтня 2012 року Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» в книзі 4 номер «лису 115, згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» 17.10.2012 року.

Згідно з п.3.1. договору, останній укладено на 49 років.

Відповідно до п.5.1. договору земельні ділянки передані в оренду для будівництва, експлуатації та обслуговування комплексу зі зберігання та експлуатації енергоносіїв.

Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що у 2015 році ТОВ «Цивільпроект», за замовленням ТОВ «Еконоватіка», був розроблений проект внесення змін до детального плану частини території Старонекрасівської сільради із розміщення комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв в Ізмаїльському районі Одеської області (за межами населеного пункту), яким було передбачено будівництво причального комплексу гідроспоруди причалу та трубопроводів. Зокрема, відповідно до розділу 4 «Розподіл територій за функціональним використанням, розміщення та структура забудови, яка пропонується» вказаного проекту передбачено, що на території причального комплексу передбачається будівництво: фундаментів під лафети протипожежного водопостачання; фундамент під пристрій наливу ЗВГ (маніфольд); протипожежна насосна станція; бетонний майданчик для встановлення дизель-генератору; прокладка підземних трубопроводів газу та протипожежного водопостачання; швартове обладнання у прибережній частині.

Вказаний проект затверджений розпорядженням Ізмаїльської районної державної адміністрації Одеської області № 450/А-2015 від 22.12.2015 «Про затвердження проекту внесення змін до детального плану частини території Старонекрасівської сільської ради із розміщенням комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв в Ізмаїльському районі Одеської області (за межами населеного пункту)».

Оскільки, в 1996 році на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД № 10-13-02 від 26.07.1996 Ізмаїльському морському торгівельному порту надано у постійне користування 15,2 га землі для розміщення вантажно-перевантажувального комплексу бункерної бази порту 84-85 км р. Дунай, то 11.05.2016 між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та ТОВ «Еконоватіка» були укладені угоди (договори) на встановлення земельних сервітутів № 04-П, № 05-П та № 06-П від 11.05.2016, а також договір на встановлення земельного сервітуту б/н від 30.09.2016, відповідно до яких відповідачу-1 були надані сервітути для прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) на відповідних земельних ділянках, вказаних у п.1.4 договорів.

Так, відповідно до п.1.4 договору №04-п на встановлення земельного сервітуту від 11.05.2016 вказана земельна ділянка площею 0,0840 га, місцезнаходження якої: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:002:0037, знаходиться у користуванні Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на праві оренди на підставі договору оренди земельної ділянки б/н, укладеного 19.12.2011 з Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області.

Відповідно до п.1.4 договору №05-п на встановлення земельного сервітуту від 11.05.2016 вказана земельна ділянка розміром 15,2354 га, розташована за місцезнаходженням: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:002:0052, знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на підставі державного акту на право постійного користування землею серія №ОД №10-13-02, виданого 26.07.1996 Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області.

Згідно з п.1.4 договору №06-п на встановлення земельного сервітуту від 11.05.2016 вказана земельна ділянка розміром 15,2354 га, розташована за місцезнаходженням: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада (за межами населеного пункту), кадастровий номер :01:002:0052 та знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на підставі державного акту на право постійного користування землею серія №ОД №10-13-02, виданого 26.07.1996 Ізмаїльською районною державною адміністрацією Одеської області.

Відповідно до п.1.2. договору на встановлення земельного сервітуту б/н від 30.09.2016 сервітут встановлювався для прокладання, експлуатації, обслуговування та ремонту трубопроводів, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) на земельній ділянці кадастровий номер :01:002:0013.

Пунктами 3.1 зазначених вище договорів було передбачено, що протягом терміну, вказаного у п. 2.1 договору користувач надає сервітуарію наступний земельний сервітут згідно невід`ємних додатків до цього договору: для прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) на земельній ділянці, зазначеній у п.1.4 цих договорів, а також їхньої експлуатації, обслуговування та ремонту, у тому числі:

право проходу, проїзду по території в межах Сервітуту за цим договором з метою виконання п. 3.1.1 цього договору;

право перенесення, перевезення та розміщення будівельних конструкцій, матеріалів машин, механізмів та обладнання, прокладення трубопроводів, встановлення обладнання по території в межах Сервітуту за цим договором з метою виконання п. 3.1.1 цього договору у відповідності до розробленого проекту будівництва по розміщенню комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв (далі - Проект) та відповідної дозвільної документації;

право використання земельної ділянки Користувача з метою забезпечення функціонування та експлуатації комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв.

право здійснювати інші дії та роботи у відповідності до розробленого Проекту, а також дозвільної та експлуатаційної документації.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2016 між ТОВ «Еконоватіка» та ТОВ «ПКП «Укрінжпроект» був укладений договір на виконання проектної документації № 42/08, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по розробці проектної документації по об`єкту: «Будівництво трубопроводів та споруд морської частини для перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) в районі ківшу судовідстійного на 85 км р. Дунай».

Додатковою угодою № 1 від 10.02.2017 до вказаного договору сторони внесли зміни, у тому числі виклали п. 1.1 у наступній редакції: замовник доручає, а виконавець відповідно до умов цього договору приймає на себе зобов`язання по розробці проектної документації по об`єкту: «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

По вказаному об`єкту у 2017 році ТОВ «ПКП «Укрінжпроект» виконало містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками об`єкту будівництва - «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області за межами населеного пункту» №164208-МБР.

01.11.2016 розпорядженнями Одеської обласної державної адміністрації №792/А-2016 та №794/А-2016 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)» погоджено ТОВ «Еконоватіка» технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки площею 0,1019 га та земельної ділянки площею 0,2439 га в межах земельної ділянки площею 15,2354 га (кадастровий номер :01:002:0052).

01.11.2016 розпорядженнями Одеської обласної державної адміністрації №793/А-2016 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)» погоджено технічну документацію ТОВ «Еконоватіка» із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки площею 0,0198 га в межах земельної ділянки площею 0,0840 га (кадастровий номер :01:002:0037).

В подальшому, на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №860/A-2016 від 17.11.2016 «Про відведення земельних ділянок ТОВ «Еконоватіка» в оренду строком на 49 років для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів, призначених для інженерно-транспортного обслуговування комплексу зі зберігання енергоносіїв та території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів)», між Одеською обласною державною адміністрацією та ТОВ «Еконоватіка» був укладений договір оренди землі від 23.11.2016, відповідно до якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне володіння і користування земельні ділянки: площею 0,0106 га (кадастровий номер :01:002:0072), площею 0,9223 га (кадастровий номер :01:002:0073), площею 0,2871 га (кадастровий номер :01:002:0074) із будівель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які не надані у власність або у користування, для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів, призначених для інженерно-транспортного обслуговування комплексу зі зберігання енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Згідно з п.2.1. договору в оренду передавались земельні ділянки площею 0,0106 га (кадастровий номер :01:002:0072), площею 0,9223 га (кадастровий номер :01:002:0073), площею 0,2871 га (кадастровий номер :01:002:0074) із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, які не надані у власність або у користування.

Відповідно до п.5.1. договору земельні ділянки передані в оренду для будівництва, обслуговування та ремонту об`єктів, призначених для інженерно-транспортного обслуговування комплексу зі зберігання енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів).

25.01.2017 листом № 7 ТОВ «Еконоватіка» звернулося до архітектора Ізмаїльського району з проханням видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки щодо будівництва комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту), надавши, зокрема, вищевказаний містобудівний розрахунок.

26.01.2017 Ізмаїльською державною адміністрацією було видано ТОВ «Еконоватіка» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки № 38 на об`єкт будівництва - «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ПКП «Укрінжпроект» та ТОВ «Еконоватіка» 05.05.2017 був укладений договір на виконання авторського нагляду №2/05, яким передбачено, що замовник доручає, а виконавець відповідно до умов даного договору приймає на себе зобов`язання виконати авторський нагляд на об`єкт будівництва: «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

05.09.2017 ДП «Укрдержбудекспертиза» затвердило експертний звіт №19-0127-17 щодо розгляду проектної документації за проектом: «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту)».

У подальшому Державною архітектурно-будівельною інспекцією України (далі - ДАБІ) відповідачу-1 (ТОВ «Еконоватіка») був виданий дозвіл на виконання будівельних робіт № IУ 05 від 09.06.2017 щодо будівництва зазначеного комплексу.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Старонекрасівської сільської ради № 36 від 29.09.2017 комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв ТОВ «Еконоватіка», розташованому на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада, «Комплекс будівель та споруд № 17» присвоєно поштову адресу.

Після виконання будівельних робіт 1 пусковий комплекс 1 черги будівництва об`єкт було прийнято в експлуатацію, у зв`язку з чим 29.09.2017 ДАБІ видала замовнику об`єкта (ТОВ «Еконоватіка») сертифікат № IУ 67, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта (черги окремого пускового комплексу) проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Також 03.11.2017 ДАБІ видала ТОВ «Еконоватіка» об`єкта сертифікат № IУ 76, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта 1 черги будівництва, ІІ пусковий комплекс, проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації.

26.10.2017 рішенням державного реєстратора юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_1 (індексний номер 37790563) за ТОВ «Еконоватіка» було зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна - комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель та споруд № 17 та розташований на земельних ділянках кадастровий номер: :01:002:0073; :01:002:0037; :01:002:0013; :01:002:0042; :01:002:0074; :01:002:0092; :01:002:0094.

Також 17.11.2017 державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_2 було прийняте рішення (індексний номер 38204112), яким проведено реєстрацію змін до об`єкта нерухомого майна - комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, що знаходиться за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, с/р Старонекрасівська, комплекс будівель та споруд № 17, власником якого є ТОВ «Еконоватіка». Під час реєстрації вказаних змін державним реєстратором змінено додаткові відомості про об`єкт нерухомого майна - 1 черга будівництва, 1 пусковий комплекс змінено на І черга будівництва, І та II пусковий комплекс, додано кадастрові номери земельних ділянок: :01:002:0094; :01:002:0092.

Далі, 28.01.2019 ТОВ «Еконоватіка» подало до Регістра судноплавства України заявку про проведення первісного огляду гідротехнічної споруди (ГТС) (причал) в експлуатації на прийняття її під технічний нагляд Регістра судноплавства України.

Регістром судноплавства України складено акт огляду гідротехнічної споруди від 27.02.2019 №105-4-30-19, яким встановлено, що технічний стан споруди-причалу у цілому та окремих його конструктивних елементів на дату огляду - задовільний; технічна експлуатація причалу відповідає вимогам НД 31.3.003-2005; причал допущено експлуатувати за розрахунковими навантаженнями, які пропоновані у паспорті причалу.

На підставі зазначеного акту Регістром судноплавства України відповідачу-1 була видана довідка про включення гідротехнічної споруди до бази даних гідротехнічних споруд від 11.03.2019 № СР-9-105-4-07-19. Цією довідкою споруду внесено до бази даних гідротехнічних споруд за номером ГТС-3319.

Також Регістром судноплавства України ТОВ «Еконоватіка» видано свідоцтво про придатність гідротехнічної споруди до експлуатації від 11.03.2019 за № СП-9-105-4-21-19.

В той же час, розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації № 696/А-2017 від 08.08.2017 «Про надання згоди державному підприємству «Ізмаїльський морський торговельний порт» на поділ земельних ділянок державної власності» надано ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» згоду на поділ земельних ділянок державної власності (землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення), що перебувають у постійному користуванні ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», у тому числі, площею 15,2354 га (кадастровий номер :01:002:0052) за адресою: Одеська область, Ізмаїльської район, Старонекрасівська сільська рада.

Розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації № 599/А-2018 від 08.06.2018 «Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельних ділянок ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», у тому числі площею 15,2354 га (кадастровий номер :01:002:0052) для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (для розміщення виробничого перевантажувального комплексу 85 км), розташованою за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада, на земельні ділянки площами: 0,2189 га; 0,7624 га; 4,7848 га; 7,6773 га та 1,7920 га.

Таким чином, земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0094 та :01:002:0092 утворилися внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0052, площею 15,2354 га, здійсненого на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації № 696/А/2017 від 08.08.2017.

08.04.2019 ДП «Адміністрація морських портів України» звернулось до Одеської обласної державної адміністрації з заявою про надання у постійне користування земельної ділянки площею 4,7848 га, кадастровий номер :01:002:0092.

Згодом, розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації №531/А-2019 від 24.04.2019 «Про надання ДП «Адміністрація морських портів України» земельної ділянки у постійне користування» прийнято рішення надати ДП «Адміністрація морських портів України» у постійне користування земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0092) площею 4,7848 га із земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту (вид використання - для розміщення виробничого перевантажувального комплексу 85 км) за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада.

В зв`язку з тим, що розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 08.06.2018 №599/А-2018 здійснено поділ земельної ділянки розміром 15,2354 га, розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 28.12.2018 №1666/А-2018 припинено право постійного користування земельною ділянкою розміром 4,7848 га ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» з кадастровим номером :01:002:0092, а розпорядженням Одеської обласної державної адміністрації від 24.04.2019 №531/А-2019 ДП «Адміністрація морських портів України» надано право постійного користування земельною ділянкою розміром 4,7848 га з кадастровим номером :01:002:0092, то 14.08.2019 між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», ТОВ «Еконоватіка» та ДП «Адміністрація морських портів України» укладено додаткову угоду №3 до договору про встановлення сервітуту №05-П від 11.05.2016.

У вказаній додатковій угоді сторони домовились замінити сторону в зобов`язанні з ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» на ДП «Адміністрація морських портів України», а також виклали п.1.4 договору в іншій редакції: «Земельна ділянка розміром 4,7848 га, розташована за місцезнаходженням: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада (за межами населеного пункту) :01:002:0092 знаходиться у постійному користуванні Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.04.2019 №531/А-2019 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.05.2019 №166943564».

Разом з тим, 25.03.2021 між ДП «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Еконоватіка» була укладена додаткова угода №6 до договору №05-П від 11.05.2016, за умовами якої сторони домовились розірвати договір на встановлення земельного сервітуту від 11.05.2016 №05-П в зв`язку з укладенням договір № 4-П-ІЗФ-21 про встановлення земельного сервітуту.

24.03.2021 між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» та ТОВ «Еконоватіка» укладений договір № 4-П-ІЗФ-21 про встановлення земельного сервітуту.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору користувач встановлює сервітуарію право користування земельною ділянкою, зазначеною у п. 1.3 цього договору на праві земельного сервітуту.

За умовами п. 1.2 вказаного договору сервітут встановлюється для розміщення, експлуатації, обслуговування та ремонту інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, генеральних, навальних, наливних та інших вантажів.

Земельна ділянка площею 4,7848 га, розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, Старонекрасівська сільська рада (кадастровий номер :01:002:0092) знаходиться у постійному користуванні державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.04.2019 № 531/А-2019 та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 17.05.2019 індексний № 166943564 (п. 1.3).

У межах сервітуту, встановленого цим договором, сервітуарію надається право користування земельною ділянкою користувача виключно для цілей та в порядку, передбаченому цим договором. Використання сервітуарієм земельної ділянки користувача іншим чином, ніж передбачено цим договором, заборонено (п. 1.4 договору сервітуту).

Відповідно до п. 2.1 договору сервітут за цим договором встановлено строком на 49 років з дня його державної реєстрації.

Згідно з п 3.1 договору користувач надає сервітуарію наступний сервітут: для розміщення, експлуатації, ремонту та обслуговування інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїїв, генеральних, навальних, наливних та інших вантажів на земельній ділянці користувача, в тому числі:

право переміщення по земельній ділянці користувача в межах сервітуту, з метою виконання п.3.1.1 цього договору;

право розміщення, експлуатації, ремонту та обслуговування інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїїв, генеральних, навальних, наливних та інших вантажів з метою виконання п 3.1.1 цього договору, за умови попереднього погодження розміщення таких споруд з користувачем;

право здійснювати інші дії та роботи з метою виконання п 3.1.1 цього договору, за умови попереднього погодження розміщення таких споруд з користувачем.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

За змістом ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом; участь у розробленні та забезпеченні виконання загальнодержавних і регіональних (республіканських) програм з питань використання та охорони земель; координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель.

Відповідно до ст. 373, 374 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 395 Цивільного кодексу України визначено види речових прав на чуже майно, зокрема на землю, якими відповідно до частини 1 цієї норми є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).

Згідно з ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Статтею 403 Цивільного кодексу України передбачено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном (частина 1). Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (частина 2). Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (частина 3). Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном (частина 5).

Частина 1 статті 98 Земельного кодексу України визначає право земельного сервітуту - як право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно з ч. 2 - 4 ст. 98 Земельного кодексу України земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у статті 99 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України (в редакції станом на дату укладення договору про встановлення договору земельного сервітуту №05-П від 11.05.2016 та нового договору №4-П-іЗФ-21 від 25.03.2021) власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів:

а) право проходу та проїзду на велосипеді;

б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху;

в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм);

в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування;

в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту;

в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб дослідно-промислової розробки родовищ бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення та/або видобування бурштину, інших корисних копалин загальнодержавного значення, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу;

г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку;

г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем;

ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку;

д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми;

е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми;

є) право прогону худоби по наявному шляху;

ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд;

з) інші земельні сервітути.

Цей перелік не є вичерпним і відповідно до конкретних потреб, що заслуговують на задоволення, заінтересована сторона (власник або землекористувач) вправі вимагати надання їй стосовно чужої земельної ділянки тих або інших повноважень, що носять обмежений характер.

Порядок та особливості встановлення земельних сервітутів конкретизовано у ст. 100 Земельного кодексу України, за змістом якої сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, метою встановлення земельного сервітуту на певний строк чи без визначення строку є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки у ефективному її використанні.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, Одеська обласна державна адміністрація передала у постійне користування ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» 15,2 га землі для розміщення вантажно-перевантажувального комплексу бункерної бази порту 84-85 км р. Дунай. У свою чергу ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» уклав з ТОВ «Еконоватіка» договір про встановлення земельного сервітуту № 05-П від 11.05.2016, метою якого було прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) на земельній ділянці розміром 15,2354 га, кадастровий номер :01:002:0052.

Рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 32561649 від 25.11.2016) за ТОВ «Еконоватіка» було зареєстровано право користування (сервітут) на частину земельної ділянки, на підставі договору про встановлення земельного сервітуту №05-П від 11.05.2016. Тобто з цього часу відбулось офіційне визнання і підтвердження державою факту набуття відповідачем-1 інших речових прав (прав земельного сервітуту) на земельну ділянку шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, визнання державою прав відповідача-1 на користування наданою йому земельною ділянкою на умовах земельного сервітуту за своєю правовою природою виключає факт самовільного зайняття земельної ділянки кадастровий номер № :01:002:0052.

Водночас, як вже зазначалося, зазначена земельна ділянка була поділена, внаслідок чого утворилися земельні ділянки, в тому числі, з кадастровими номерами :01:002:0094 та :01:002:0092 на підставі розпорядження Одеської ОВА № 696/А-2017 від 08.08.2017.

На земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092, яку відповідач-1 використовує на праві земельного сервітуту, був зведений спірний об`єкт будівництва, а саме - гідротехнічна споруда-причал.

Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Прокурор як в своїй позовній заяві, так і в апеляційній скарзі стверджує, що гідротехнічна споруда-причал є самочинним будівництвом, оскільки вона збудована на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, при цьому ТОВ «Еконоватіка», як сервітуарій, не наділене правом забудови земельної ділянки у вигляді об`єктів нерухомого майна - гідротехнічних споруд-причалів.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі прокурор зазначив, що суд першої інстанції застосував ст. 99 Земельного кодексу України в редакції, яка не діяла на момент укладення договорів сервітуту, та не передбачала можливості здійснення будь-якого будівництва.

Проте, колегія суддів вважає, що такі доводи прокурора є безпідставними, та погоджується з судом першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 99 Земельного кодексу України (в редакції Закону України від 12.02.2015 р. N 191-VIII) власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Але, суд першої інстанції вірно звернув увагу, що положення ст. 99 Земельного кодексу України (які діяли на час укладення договору про встановлення сервітуту) не містять заборони на будівництво будь-яких споруд (в тому числі, призначених для інженерно-транспортних споруд для перевантаження енергоносіїв) на відповідній земельній ділянці, наданій у користування на правах земельного сервітуту.

Указані висновки суду узгоджуються з наступними редакціями ст. 99 Земельного кодексу України, якими також регулюються подальші спірні відносини сторін щодо розміщення збудованих відповідачем-1 споруд на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092, зокрема, з поточною редакцією вказаної статті, якою розширено перелік видів земельних сервітутів:

- право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування;

- право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту;

- право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу;

- право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій;

- право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем;

- право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків;

- право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій;

- інші земельні сервітути.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що з системного аналізу наведених правових норм випливає, що головною умовою визначених законом земельних сервітутів є недопустимість порушень прав землевласника, передбачених статтею 98 цього Кодексу, а саме: строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу; встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею; земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений (необов`язково, якщо він встановлений на земельній ділянці державної, комунальної власності, що сформована відповідно до частини третьої статті 100 цього Кодексу з метою встановлення земельного сервітуту).

В свою чергу, матеріали справи свідчать, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0092 була відведена відповідачу-1 саме з метою прокладання трубопроводів та розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв, а саме:

- в угодах про встановлення земельного сервітуту № 05-П від 11.05.2016 та №4-П-іЗФ-21 від 25.03.2021 сторони (землекористувач і сервітуарій) домовились, що метою земельного сервітуту є розміщення споруд, призначених для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (п. 1.2, 1.3);

- відповідно до містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки № 38 від 26.01.2017, виданих Головним архітектором Ізмаїльської районної державної адміністрації, цільовим призначенням, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером № :01:002:0052 (з якої утворилася земельна ділянка № :01:002:0092) є розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; для розміщення та експлуатації будівель і споруд морського транспорту; землі промисловості, надані для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд промислових, гірничодобувних, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель;

- згідно із додатком до експертного звіту ДП «Укрдержбудекспертиза» №19-0127-17 від 05.04.2017 щодо розгляду проектної документації за проектом: «Будівництво комплексу інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв на території Старонекрасівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв призначений для відвантаження зрідженого вуглеводневого газу з резервуарного парку існуючого комплексу із зберігання та перевалки енергоносіїв на судно - газовоз тоннажністю не більше 3000 тонн в автоцистерни газовози, а також із судна - газовоза в автоцистерни газовози;

- відповідно до акту огляду гідротехнічної споруди №105-4-30-19 від 27.02.2017, виданого Регістром судноплавства України, спеціалізація причалу - перевантаження зрідженого вуглеводневого газу (пропан-бутан), а сам плав-понтон (як складова гідротехнічної частини комплексу інженерного транспортних споруд перевантаження енергоносіїв) оснащений необхідним технологічним і інженерним обладнанням для можливості перевантаження зрідженого вуглецевого газу (пропан-бутан) на річкові несамохідні баржі-газовози дедвейтом 1660 т довжина 76,4 м, ширина 11,4 м, осадкою 2,7 м.

Таким чином, земельний сервітут № 05-П від 11.05.2016 (у подальшому №4-П-іЗФ-21 від 25.03.2021) був укладений ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» для забезпечення ефективного використання земельної ділянки, яка надана йому в постійне користування для розміщення вантажно-перевантажувального комплексу бункерної бази порту 84-85 км р. Дунай, та яким, у свою чергу, надано право сервітуарію, зокрема, розміщувати споруди, які призначені для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв, не порушуючи відповідних прав землекористувача та власника земельної ділянки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будівництво гідротехнічної споруди-причалу, яка була збудована у 2017 році на земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0092, не суперечить меті використання наданих йому земельних ділянок, та не порушує вимог статті 99 Земельного кодексу України, а прокурор на власний розсуд зробив хибний висновок про те, що відповідачем-1 було зведене самочинне будівництва, яке порушує права власника землі.

Суд першої інстанції також вірно звернув увагу, що прокурор у позові не оскаржує правомірність виданого ТОВ «Еконоватіка» земельного сервітуту № 05-П від 11.05.2016, а також нового договору про встановлення земельного сервітуту № 4-П-іЗФ-21 від 24.03.2021, в яких прямо передбачено прокладання трубопроводів та розміщення споруд на вищевказаній земельній ділянці, а також наділено відповідача-1 сервітутом для розміщення, експлуатації, ремонту та обслуговування інженерно-технічних споруд перевантаження енергоносіїв, генеральних навальних, наливних та інших вантажів на земельній ділянці користувача.

Щодо доводів прокурора про те, що ТОВ «Еконоватіка» для реалізації свого будівництва мало укласти із власником землі договір оренди чи договір суперфіцію, які передбачають право на забудову (замість договору сервітуту), то колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що укладення договору оренди чи договору суперфіцію з Одеською ОВА, як власником земельної ділянки, призвело б до порушення прав постійного землекористувача, яким є ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ОД № 10-13-02 від 26.07.1996.

В той же час, ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт», який є постійним землекористувачем, на час укладення земельного сервітуту № 05-П від 11.05.2016 не був власником цієї земельної ділянки, а тому не мав права укладати договори оренди чи договори суперфіцію щодо неї з іншими особами в силу положень чинного цивільного та земельного законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб. Також ст. 413 Цивільного кодексу України передбачено, що саме власник земельної ділянки має право надати її в користування іншій особі для будівництва промислових, побутових, соціально-культурних, житлових та інших споруд і будівель (суперфіцій). Крім того норми статті 95 Земельного кодексу України не передбачають права постійного землекористувача передавати в оренду чи суборенду земельну ділянку, отриману в постійне користування.

Отже, оскільки договір про встановлення земельного сервітуту був направлений на реалізацію потреби, а саме: розміщення, експлуатації, обслуговування та ремонту інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв, генеральних, навальних, наливних та інших вантажів, вказаний договір недійсним не визнавався та його правомірність презюмується, суд вважає, що ТОВ «Еконоватіка» реалізувало своє право на користування земельною ділянкою шляхом розміщення на ній гідроспоруди - причалу, яка призначена для перевантаження енергоносіїв на територію та з території комплексу зі зберігання та перевалки енергоносіїв, з метою досягнення цілі укладеного сервітуту та ефективного використання землі.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що гідроспоруда-причал не може вважатися самочинним будівництвом, адже була розміщена на земельній ділянці, що відведена для цієї мети, та збудована за наявності дозвільної документації на будівництво, за відсутності законодавчих заборон.

Також, судом обґрунтовано відхилено посилання прокурора на ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, згідно з якою якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Матеріали справи свідчать про те, що власник земельної ділянки (Одеська ОДА) ні до, ні під час будівництва гідротехнічної споруди-причалу (яка була збудована у 2017), ні після її державної реєстрації не заперечувала проти права власності на вказану споруду за ТОВ «Еконоватіка».

Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що Одеська ОДА погодила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту, що підтверджується її розпорядженнями №792/А-2016 від 01.11.2016, № 793/А-2016 від 01.11.2016, № 794/А-2016 від 01.01.2016; надала згоду та погодила технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельних ділянок державної власності, що підтверджується розпорядженнями № 696/А-2017 від 08.08.2017 та №599/А-2018 від 08.06.2018; надала земельну ділянку у постійне користування ДП «Адміністрація морських портів України» для розміщення виробничого перевантажувального комплексу 85 км, що підтверджується розпорядженням № 531-А-2019 від 24.04.2019; уклала угоди з ТОВ «Еконоватіка» про надання землі в оренду; видала розпорядження № 799/А-2019 від 02.07.2019 «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Еконоватіка», на якій розташований комплекс зі зберігання та перевалки енергоносіїв; розробила «Програму соціально-економічного та культурного розвитку Одеської області на 2019 рік» від 21.12.2018; тобто сприяла цільовому використанню відповідачем-1 наданої йому земельної ділянки на правах сервітуту.

Верховний Суд у постанові від 24.10.2019 у справі №904/3315/18 наголошував на тому, що:

"…Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них".

Подібні висновки викладено і у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18).

У справі, яка переглядається, поведінка Одеської обласної державної адміністрації є не відповідає обраній нею у спорі правовій позиції та тлумаченні обставин справи; наведене спрямоване на створення у суду помилкового уявлення про підставність позову та добросовісність адміністрації.

За таких обставин, враховуючи, що спірний об`єкт нерухомого майна не є самочинним, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, що вимога прокурора про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів юридичного департаменту Одеської міської ради ОСОБА_1 від 26.10.2017 (індексний номер 37790563) та ОСОБА_2 від 17.11.2017 (індексний номер 38204112) про реєстрацію права власності за відповідачем-1 на об`єкт нерухомого майна - комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв та про реєстрацію змін до вказаного об`єкту, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідачем-1 (ТОВ «Еконоватіка») була здійснена реєстрація права власності на комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв (реєстраційний номер: 2220), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 345950067 від 11.09.2023, наявною в матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібне виконання трьох умов: завершення будівництва; прийняття до експлуатації; державна реєстрація.

Статтею 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі №916/2791/13.

Отже законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.

Реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак, реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності. Близький за змістом правовий висновок неодноразово був сформульований Верховним Судом у постановах від 27.06.2018 у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 у справі № 909/472/18, від 29.04.2020 у справі № 911/1455/19, у постанові від 14.12.2021 у справі №911/1455/19.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в частині позовних вимог про скасування рішень державних реєстраторів прокурор обрав неналежний спосіб захисту права власності.

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22).

Отже суд зазначає, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно, як вважає прокурор, зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна.

Іншими словами застосування вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою. Визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень, спричинених самочинним будівництвом (такі висновки викладено в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.01.2021 у справі № 442/302/17 та від 02.06.2021 у справі № 509/11/17).

У контексті викладеного, враховуючи, що при розгляді даної справи судом встановлено, що гідроспоруда - причал не є самочинним будівництвом та суд вже дійшов висновку про те, що вимога про знесення самочинно збудованого нерухомого майна (причалу) є необґрунтованою, то і вимога про скасування спірних рішень державних реєстраторів задоволенню не підлягає з цих підстав.

Суд вірно відхилив доводи прокурора про те, що державним реєстратором Ярмошевичем Д.В. була незаконно здійснена реєстрація споруди, що є приналежністю головної речі або складовою частиною речі, а саме - траси технологічних трубопроводів ЗВГ (рідкої та парової фази 1096,0 м. п.; траси технологічних трубопроводів ЗВГ (рідкої та парової фази) 91 м.п., ХХ; гідротехнічної споруди-причал, ХХІ, виходячи з наступного.

Так, дійсно, відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі).

Проте, як вбачається із матеріалів справи, державна реєстрація прав на нерухоме майно здійснювалася відповідачем-1 на цілісний об`єкт нерухомості, а саме: комплекс інженерно-транспортних споруд перевантаження енергоносіїв (реєстраційний номер 2220), що також підтверджується наданим прокурором висновком судової будівельно-технічної експертизи Одеського НДІСЕ №23-4035 від 08.12.2023 у кримінальному провадженні № 0000395 від 14.12.2022.

За таких обставин державний реєстратор не здійснював за відповідачем-1 реєстрацію права власності окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, складовою частиною речі чи окремими трубопроводами, а значить - відповідні доводи прокурора є безпідставними.

Позовні вимоги, пред`явлені до Державної інспекції архітектури та містобудування України про визнання незаконними та скасування рішення ДАБІ щодо видачі дозволу на виконання будівельних робіт № ІУ 05 від 09.06.2017 та визнання недійсним сертифікату ДАБІ України № ІУ 76 від 03.11.2017 задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основних позовних вимог, які суд залишив без задоволення.

Крім того судами враховано, що Державна інспекція архітектури та містобудування України є новоутвореним центральним органом виконавчої влади та не є правонаступником юридичних осіб публічного або приватного права, у тому числі ДАБІ України, з приводу чого суд зазначає наступне.

Указане питання було предметом дослідження Верховного Суду у постановах від 30.11.2022 у справі № 640/15797/21, від 20.09.2023 у справі № 420/24500/21, від 21.12.2023 у справі № 620/2085/19 та в ухвалі від 05.10.2023 у справі № 640/12442/21, висновки якого підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи.

Разом з тим, саме на ДІАМ України покладено функції з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, а отже, вона може бути відповідачем у даній справі, що обґрунтовано наступним.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 № 218 "Про ліквідацію Державної архітектурно-будівельної інспекції та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" вирішено ліквідувати Державну архітектурно-будівельну інспекцію (ДАБІ) та утворити Державну сервісну службу містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій.

Згідно з п. 4 вказаної постанови ДАБІ продовжує здійснювати повноваження та функції до завершення здійснення заходів з утворення Державної сервісної служби містобудування, а забезпечення діяльності Державної сервісної служби містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених ДАБІ.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 № 219 "Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" передбачено утворити Державну інспекцію містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду; установити, що забезпечення діяльності Державної інспекції містобудування у 2020 році здійснюється в межах видатків, передбачених Державній архітектурно-будівельній інспекції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.2020 № 1340 "Деякі питання функціонування органів архітектурно-будівельного контролю та нагляду" вирішено утворити Державну інспекцію архітектури та містобудування України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку громад та територій і який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

20.05.2021 проведено державну реєстрацію створення Державної інспекції архітектури та містобудування України (ідентифікаційний код 44245840), про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис за №000092252.

Надалі постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 № 960 вирішено погодитися з пропозицією Міністерства розвитку громад та територій України про можливість здійснення Державною інспекцією архітектури та містобудування повноважень і виконання функцій з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

За інформацією із офіційного веб-ресурсу Міністерства розвитку громад та територій України з 16.09.2021 розпочала роботу Державна інспекція архітектури та містобудування.

Крім того, у постанові від 30.11.2022 у справі № 640/15797/21 Верховний Суд дійшов до висновку, що ДІАМ України і є тим самим "центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду" у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, яким раніше була ДАБІ. У вказаній справі суд не мав підстав вважати, що після Постанови № 218 держава остаточно відмовилася від завдань і функцій, які виконувала ДАБІ, а тому констатував, що відбулася не "повна ліквідація" ДАБІ, як зазначено у спірному наказі, а її реорганізація в ДІАМ.

Сама ж вимога прокурора про визнання незаконним та скасування рішення про видачу дозволу на виконання будівельних робіт від 09.06.2017 № ІУ05 є безпідставною, оскільки такий дозвіл є актом одноразового застосування та втрачає юридичне значення у зв`язку з фактом видачі сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, а тому не може бути скасований. Відповідну правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 17.10.2019 у справі № 826/4151/16.

Щодо визнання недійсним сертифікату про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, виданого ДАБІ України, суд зазначає таке.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі сертифіката про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Питання видачі сертифіката регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою КМУ від 13.04.2011 №461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» (далі - Постанова № 461).

Відповідно до пункту 27 Постанови №461 орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання заяви приймає рішення про видачу сертифіката або про відмову в його видачі. Підставою для відмови у видачі сертифіката є:

- неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу сертифіката;

- виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

- невідповідність об`єкта проектній документації на будівництво такого об`єкта та/або вимогам будівельних норм, стандартів і правил, у тому числі щодо доступності об`єкта для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення, зокрема щодо доступності об`єкта для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення;

- невиконання вимог, передбачених Законом України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", щодо оснащення будівлі вузлами обліку відповідних комунальних послуг.

Згідно з п. 16 Порядку № 461 замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Отже скасування сертифікату про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об`єкт нерухомого майна, вплине на права й обов`язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об`єкта нерухомості, а тому належним відповідачем за даною вимогою є виключно замовник будівництва (особа, на користь якої такий сертифікат видано). Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 по справі № 127/93/17-ц.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача щодо визнання недійсним сертифікату помилково заявлені до ДІАМ України, оскільки належним відповідачем за даним позовом є виключно замовник будівництва (відповідач-1), відтак, позов і в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо заяви відповідача-1 про застосування строків позовної давності суд зазначає, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тому, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Оскільки, як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого прокурором позову, наслідки спливу позовної давності в даному випадку не застосовуються.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, зводяться до незгоди зі встановленими судом обставинами та до переоцінки доказів.

Щодо інших аргументів скаржника колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При цьому, виявлені порушення норм процесуального права щодо не залучення ДП «Адміністрація морських портів України» у якості третьої особи не призвело до прийняття невірного рішення у даній справі, а тому враховуючи приписи ч.2 ст.277 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2024, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі №916/4103/23 слід відмовити, а оскаржуване рішення - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 916/4103/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2024 у справі № 916/4103/23 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Справу №916/4103/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту постанови 17.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді О.В. Яценко

С.А. Гончаров