РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.03.2025Справа № 910/14204/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПВК Арсенал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" про стягнення 435 406,88 грн,

за участю представників:

позивача: Гапоненка Р.І.;

відповідача: Сімонової Є.О.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ПВК Арсенал" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - Компанія) 435 406,88 грн, сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю "Метакон." (яке змінило своє найменування на Товариство, далі - Фірма) за укладеним між вказаними юридичними особами договором фінансового лізингу від 13 липня 2020 року № 7006-AR-FL.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

3 грудня 2024 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 2 грудня 2024 року з доданими до неї документами на виконання вимог вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 грудня 2024 року відкрито провадження у справі № 910/14204/24, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 9 січня 2025 року.

24 грудня 2024 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати, у якому останній проти задоволення позову заперечував та вказав, що у зв`язку з порушенням Фірмою умов договору фінансового лізингу щодо сплати лізингових платежів за узгодженим між сторонами графіком, Компанія реалізувала своє право на одностороннє розірвання вказаного правочину та вилучення предмета лізингу шляхом направлення Фірмі відповідного повідомлення від 16 червня 2022 року вих. № 52/06/ю. Оскільки, на думку відповідача, спірний договір фінансового лізингу є розірваним з 27 червня 2022 року, об`єкт лізингу підлягав поверненню лізингодавцю - Компанії. У свою чергу, визнання в судовому порядку виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Гліба Олеговича від 15 липня 2022 року № 356 (далі - виконавчий напис), яким було вилучено у позивача спірний об`єкт лізингу, не є правовою підставою для повернення позивачу сплачених лізингових платежів. Відтак, на думку Компанії, Товариство обрало неналежний спосіб правового захисту своїх порушених прав, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

1 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від представника Компанії надійшла заява від цієї ж дати про його участь у призначеному засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 6 січня 2025 року задоволено.

6 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшли письмові пояснення по справі від 3 січня 2025 року, у яких позивач вказав, що поданий Компанією відзив не підлягає задоволенню та не стосується предмету і обставин даної справи.

8 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява від 7 січня 2025 року про проведення підготовчого засідання, призначеного на 9 січня 2025 року, у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 8 січня 2025 року залишено без розгляду в зв`язку з порушенням позивачем встановленого частиною 2 статті 197 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) строку на її подання.

9 січня 2025 року (до початку призначеного засідання) від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про проведення засідання без участі його представника.

У підготовчому засіданні цього ж дня суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольні ухвали: про продовження з власної ініціативи суду строку підготовчого провадження на 30 днів та про відкладення підготовчого засідання на 13 лютого 2025 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 лютого 2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 6 березня 2025 року.

У судовому засіданні 6 березня 2025 року представник Товариства підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2020 року між Фірмою та Компанією укладено договір фінансового лізингу № 7006-AR-FL, за умовами якого лізингодавець зобов`язався набути у власність та передати на умовах фінансового лізингу в тимчасове володіння й користування майно, наведене в специфікації (додаток № 1 до договору), а лізингоодержувач - прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові й інші платежі згідно з умовами цього правочину.

Цей договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

За змістом пункту 1.2. договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) (далі - графік) та починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі предмета лізингу (далі - акт приймання-передачі) за формою, встановленою лізингодавцем, і закінчується не раніше одного року від дати підписання сторонами вказаного акта.

У специфікації сторони погодили предмет лізингу - автомобіль марки "Реugeot 508", 2017 року виготовлення, серійний номер VF38DBНZTHL012212, у кількості 1 штука, загальною вартістю 405 572,96 грн.

Згідно з пунктами 6.1. та 6.2. договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю лізингові платежі відповідно до цієї угоди. Лізингові платежі складаються: з авансового лізингового платежу, який включає суму, що відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, вартість послуг за організацію фінансування, яка зазначається в додатку № 2 до договору; періодичних лізингових платежів, кожен з яких включає: суму, що відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу; винагороду лізингодавця у зв`язку з передачею в лізингу предмета лізингу.

Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку у додатку № 2 до договору (пункт 6.3. вказаного правочину).

Відповідно до графіку (у редакції додаткової угоди від 22 липня 2020 року № 1), лізингоодержувач зобов`язався сплачувати лізингові платежі до 25 липня 2023 року включно в загальному розмірі 491 356,55 грн.

Пунктом 7.1.1. договору передбачено, що істотним порушенням умов договору лізингоодержувачем є несплата ним лізингового платежу або інших платежів (частково або в повному обсязі) за цим правочином (у разі, якщо прострочення сплати становить більше 30-ти календарних днів з дня настання строку платежу).

У пункті 7.2. договору сторони погодили, що у випадку виникнення будь-якої події невиконання зобов`язань, передбаченої у пунктах 7.1.1., 7.1.9. договору, лізингодавець має право на свій власний розсуд: розірвати договір і вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмета лізингу; застосувати штрафні санкції, передбачені договором; вилучити предмет лізингу в порядку, передбаченому договором та/або законодавством України, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса; застосувати інші заходи, не заборонені законодавством України; застосувати заходи, передбачені вищевказаними підпунктами договору як окремо, так і в сукупності. При цьому, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. У випадку, якщо зазначені платежі не покривають заподіяних лізингодавцеві збитків, він має право вимагати відшкодування таких збитків.

У випадку вилучення предмета лізингу лізингодавець направляє лізингоодержувачу повідомлення про вилучення предмета лізингу із зазначенням строку та місця його передачі. Документом, що підтверджує факт прийняття лізингодавцем рішення про вилучення предмету лізингу, є надсилання цінного листа лізингодавцем або надсилання такого повідомлення службою кур`єрської доставки або надання лізингоодержувачу такого повідомлення. Лізингоодержувач зобов`язаний за свій рахунок у строк, що не перевищує 10-ти робочих днів з моменту отримання лізингоодержувачем відповідної вимоги, повернути предмет лізингу лізингодавцю. Підтвердженням отримання лізингоодержувачем такої вимоги є повідомлення про вручення цінного листа, або відмітка поштової служби про відмову від прийняття цінного листа, або закінчення терміну зберігання, або повідомлення про вручення листа службою кур`єрської доставки, або розписка керівника лізингоодержувача на примірнику повідомлення лізингодавця про вручення йому такого повідомлення. Направлення повідомлення здійснюється лізингодавцем на адресу, вказану лізингоодержувачем у договорі або в повідомленні про зміну адреси. Примусове вилучення предмета лізингу здійснюється відповідно до законодавства України (пункт 7.3. договору).

Якщо лізингоодержувач протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання від лізингодавця письмового повідомлення про вилучення предмета лізингу усуне порушення, визначені пунктом 7.1. (з підпунктами) цього правочину, то лізингоодержувач має право на: викуп предмета оренди на умовах, погоджених з лізингодавцем; продовження користування предметом лізингу на умовах цього договору за умови сплати штрафних санкцій і відшкодування збитків (за їх наявності) (пункт 7.5. договору).

За умовами пунктів 7.9. та 7.10. вказаного правочину лізингоодержувач має право відмовитися від договору в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30-ти робочих днів. На додаток до пункту 7.9. договору лізингоодержувач має право розірвати договір, у випадку невиконання лізингодавцем своїх обов`язків за договором, якщо таке невиконання триває понад 45 календарних днів. У такому випадку лізингоодержувач направляє лізингодавцю письмове повідомлення про розірвання договору та повертає йому предмет лізингу на адресу, яку зазначить лізингодавець у письмовій відповіді на повідомлення лізингоодержувача про розірвання договору. Договір є розірваним у день повернення предмета лізингу лізингодавцю за актом приймання-передачі та підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору.

Пунктом 8.14. договору визначено, що необхідним та достатнім доказом надіслання письмового повідомлення сторонами одна одній є повідомлення про відправлення з відміткою сторони, якій надсилалось повідомлення, про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа, або закінчення терміну зберігання. Рекомендовані (цінні) листи надсилаються на адресу, зазначену в цьому договорі, або на надану стороною адресу (у випадку зміни її місцезнаходження). Рахунки, передбачені умовами цього правочину, можуть бути надіслані лізингодавцем лізингоодержувачу за допомогою факсимільного повідомлення або направлення їх факсокопій електронною поштою з наступним надісланням оригіналу рахунку поштою.

Цей договiр може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом відповідного письмового повідомлення лізингоодержувача у випадках, коли лізингоодержувач: користується предметом лізингу з порушенням умов договору або використовує предмет лізингу не за призначенням; не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) і прострочення сплати становить більше 30-ти календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого договором; не проводить технічне обслуговування предмета лізингу та не утримує його в належному стані; до закінчення строку дії договору укладає договори, що стосуються предмета лізингу, окрім тих, що письмово погоджені з лізингодавцем; у період дії договору щодо лізингоодержувача порушено справу про визнання його неплатоспроможним або банкрутом; порушує інші умови договору; до закінчення строку дії договору має невиконані зобов`язання щодо інших договорів фінансового лізингу, укладених мiж сторонами; не надав забезпечення для цілей виконання своїх зобов`язань за цим договором (за їх наявності) (пункт 11.2. вказаного правочину).

Згідно з пунктом 11.4. договору, у випадку одностороннього розірвання (дострокового припинення цього договору з причин, зазначених у цій угоді та/або законодавстві України), раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. Документом, що підтверджує розірвання договору є рекомендований або цінний лист лізингодавця. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної у такому листі (повідомленні) лізингодавця, або розписка уповноваженої особи лізингоодержувача на примірнику листа лізингодавця. Лізингоодержувач зобов`язаний сплатити несплачені платежі за договором до дня його розірвання (включно), або до дня фактичного вилучення, або повернення предмета лізингу протягом 3-х робочих днів з дня такого розірвання договору чи вилучення (повернення) предмета лізингу.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 травня 2023 року в справі № 910/10490/22 за позовом Фірми до Компанії про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 3 жовтня 2023 року та набрало законної сили в установленому законом порядку, встановлено, що на виконання умов вказаного правочину відповідач на підставі акта приймання-передачі від 22 липня 2020 року передав Фірмі предмет лізингу - автомобіль марки "Реugeot 508", 2017 року виготовлення, серійний номер VF38DBНZTHL012212, загальною вартістю 414 332,37 грн.

Вказаними судовими рішеннями також встановлено, що в зв`язку з порушенням Фірмою умов договору щодо сплати лізингових платежів та наявністю простроченої заборгованості перед лізингодавцем у загальному розмірі 67 540,59 грн за рахунками Компанії: від 25 грудня 2021 року № 65903 на суму 13 725,94 грн, від 11 січня 2022 року № 2620 на суму 13 692,53 грн, від 10 лютого 2022 року № 9844 на суму 13 571,32 грн, від 11 березня 2022 року № 14403 на суму 13 221,90 грн, від 12 квітня 2022 року № 21303 на суму 13 328,90 грн, - відповідач листом від 16 червня 2022 року вих. №52/06/ю направив Фірмі повідомлення про розірвання з 27 червня 2022 року договору фінансового лізингу № 7006-AR-FL та повернення предмета лізингу протягом 10-ти робочих днів з дня припинення (розірвання) договору (належні копії вказаних документів наявні також у матеріалах даної справи). У той же час, листом від 7 липня 2021 року вих. № 451 Компанія повідомила Фірму про наявну в останньої заборгованість за договором у сумі 94 171,48 грн, у зв`язку з чим просила в найкоротший термін забезпечити виконання зобов`язань у порядку, встановленому договором і законодавством. У подальшому відповідач склав та направив Фірмі рахунок від 12 липня 2022 року № 36953 на оплату коштів у сумі 107 076,32 грн (з урахуванням суми лізингових платежів за липень 2022 року) у строк до 25 липня 2022 року. На підставі цього рахунку Фірма сплатила Компанії кошти в сумі 94 171,48 грн (сума заборгованості за договором з урахуванням лізингових платежів за червень 2022 року), що підтверджується наявною в матеріалах справи № 910/10490/22 копією платіжного доручення від 25 липня 2022 року № 1741 з призначенням платежу: "відшкодування частини вартості предмета лізингу згідно графіку № 7006-AR-FL/1 договір фін. лізингу № 7006-AR-FL від 13.07.2020, у т.ч. ПДВ 20% - 15695,25".

Разом із цим, 15 липня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Глібом Олеговичем вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 356 про вилучення та повернення від лізингоодержувача - Фірми, на користь лізингодавця - Компанії, автомобіля марки Реugeot 508, державний номерний знак: НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , що був переданий у користування на умовах фінансового лізингу за договором фінансового лізингу № 7006-AR-FL, у зв`язку з невиплаченою в строк (простроченою) заборгованістю за місячними платежами та штрафними санкціями в загальному розмірі 67 540,59 грн (станом на 14 липня 2022 року). На підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мойсеєнко Д.П.: 3 серпня 2022 року - винесено постанову від вказаної дати про відкриття виконавчого провадження № 69555564; 4 серпня 2022 року - складено акт про вилучення та передачу майна стягувачу у виконавчому провадженні № 69555564; 5 серпня 2022 року - винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 69555564 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення (виконавчого напису нотаріуса).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17 травня 2023 року в справі № 910/10490/22 позов Фірми до Компанії задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Г.О. про вилучення та повернення від лізингоодержувача - Фірми, на користь Компанії автомобіля марки "Peugeot 508", державний номерний знак НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 , вчинений 15 липня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за № 356.

У постанові Північного апеляційного господарського суду від 3 жовтня 2023 року в справі № 910/10490/22 зазначено, що: " у спірному випадку дії відповідача не відповідають принципу добросовісності, оскільки відповідач спочатку (17 червня 2022 року) направляє позивачу повідомлення про розірвання договору, проте після повернення такого листа з відміткою про неотримання його позивачем ("за закінченням терміну зберігання"), звертається до позивача з листом від 7 липня 2022 року вих. № 451, яким повідомляє про наявну заборгованість за чинним договором фінансового лізингу № 7006-AR-FL та необхідність сплати заборгованості у найкоротший термін, виставляє відповідний рахунок на оплату, а потім звертається до приватного нотаріуса, вказуючи про розірвання договору. Так, проаналізувавши зміст листа відповідача від 7 липня 2022 року вих. № 451, колегія суддів встановила, що останній не містить жодних посилань на те, що такий договір є розірваним з 27 червня 2022 року та що позивач має здійснити сплату лізингових платежів саме відповідно до пункту 7.4. договору. Натомість, лист містить посилання на норми зобов`язального права щодо обов`язковості виконання взятих на себе сторонами зобов`язань за договором, нагадування, що "у відповідності до положень Договору, на його чинність не впливають будь-які обмеження або навіть неможливість користування об`єктом лізингу…", повідомлення про невиконання лізингоодержувачем саме зобов`язань щодо сплати лізингових платежів за договором, а не несплату платежів за фактичне користування предметом лізингу після розірвання договору, а також наголошує на настання можливих наслідків у вигляді права лізингодавця достроково в односторонньому порядку розірвати (відмовитись) від договору у разі невиконання лізингоодержувачем взятих зобов`язань. Відповідно, зміст листа відповідача від 7 липня 2022 року вих. № 451 та дії останнього щодо виставлення рахунку саме із посиланням на графік лізингових платежів згідно договору № 7006-AR-FL/1 та прийняття відповідачем оплати від позивача саме в рахунок сплати лізингових платежів згідно графіку, свідчать фактично про визнання ним самим чинності договору станом на 7 липня 2022 року та подальшу суперечливу поведінку, що проявилася у поданні до приватного нотаріуса заяви про вчинення виконавчого напису. Таким чином позивач, сплачуючи лізингові платежі, обґрунтовано розраховував на те, що такий договір є чинним".

Як зазначає Товариство у своєму позові, Фірма сплатила Компанії за спірним договором грошові кошти в загальному розмірі 435 406,88 грн, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії: платіжних доручень: від 20 липня 2021 року № 75 на суму 14 500,00 грн, від 20 липня 2021 року № 78 на суму 188,58 грн, від 4 червня 2021 року № 36 на суму 14 384,01 грн, від 31 травня 2021 року № 34 на суму 189,38 грн, від 26 травня 2021 року № 32 на суму 12 600,00 грн, від 7 квітня 2021 року № 3 на суму 15 000,00 грн, а також копії банківських виписок по рахунку Фірми в АТ "Укрсиббанк" за періоди: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Оскільки предмет лізингу після скасування в судовому порядку спірного виконавчого напису приватного нотаріуса не був повернутий Компанією лізингоодержувачу, Фірма направила відповідачу вимогу від 3 листопада 2023 року вих. № б/н та вимогу № 2 від 3 листопада 2023 року вих. № б/н про повернення всіх сплачених нею грошових коштів за договором у загальному розмірі 435 406,88 грн протягом 5 днів з дня отримання такої вимоги Компанією. Належні докази направлення вказаних вимог засобами поштового зв`язку та на електронну пошту відповідача наявні в матеріалах даної справи. Однак, ці вимоги залишені Компанією без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За частиною 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (частина 3 статті 806 ЦК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР (далі - Закон), у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору, оскільки згідно з пунктом 2 розділу ІІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про фінансовий лізинг" від 4 лютого 2021 року № 1201-IX відносини, що виникли на підставі договорів фінансового лізингу, укладених до набрання чинності цим Законом, регулюються відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За частиною 2 статті 1 Закону за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону лізингоодержувач зобов`язаний, зокрема: своєчасно сплачувати лізингові платежі; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Лізингодавець має право, зокрема: відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом; вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках; стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору; вимагати повернення предмета лізингу та виконання грошових зобов`язань за договором сублізингу безпосередньо йому в разі невиконання чи прострочення виконання грошових зобов`язань лізингоодержувачем за договором лізингу (частина 1 статті 10 Закону).

Статтею 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону лізингоодержувач протягом строку лізингу несе витрати на утримання предмета лізингу, пов`язані з його експлуатацією, технічним обслуговуванням, ремонтом, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 7 Закону визначені порядок та умови відмови сторонами від договору лізингу. Зокрема, лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Аналогічні положення містяться у пунктах 7.9. та 7.10. договору.

Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову (частини 2 та 3 статті 7 Закону).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що ні умовами укладеного між сторонами правочину, ні положеннями чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, не передбачено можливості повернення сплачених лізингоодержувачем платежів після передачі останньому об`єкта лізингу за чинним договором фінансового лізингу.

Позивачем у його позові також не наведено жодних правових підстав, згідно з якими сплачені Фірмою за договором платежі в загальному розмірі 435 406,88 грн підлягають поверненню Товариству.

Разом із цим, договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. Належне виконання лізингоодержувачем обов`язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в від 15 червня 2021 року в справі № 904/5726/19, постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 15 січня 2021 року в справі № 904/2357/20, від 22 травня 2024 року в cправі № 905/221/23.

Судом також встановлено, що на час розгляду даного спору в матеріалах справи відсутні докази розірвання спірного правочину сторонами чи відмови від нього в односторонньому порядку (як з боку лізингоодержувача, так і лізингодавця) у встановленому договором та чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством порядку.

При цьому, доводи Компанії про те, що спірний правочин є розірваним з 27 червня 2022 року в зв`язку з реалізацією нею права на одностороннє розірвання договору шляхом направлення Фірмі повідомлення від 16 червня 2022 року вих. № 52/06/юр, спростовуються встановленими в судових рішеннях в справі № 910/10490/22 обставинами чинності спірного правочину станом на 7 липня 2022 року. Відповідна оцінка вказаного повідомлення відповідача від 16 червня 2022 року вих. № 52/06/юр як доказу одностороннього розірвання договору вже була надана у справі № 910/10490/22 і не потребує повторній переоцінці судом у даній справі.

Інших доказів на підтвердження розірвання договору, відмови від нього в односторонньому порядку чи припинення його дії на час розгляду даного спору судом сторонами подано не було.

Разом із цим, відповідно до положень частин 2, 4 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються; сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, позивачем не спростовано належними та допустимими доказами факт неналежного виконання Фірмою своїх зобов`язань за договором у частині повного та своєчасного внесення лізингових платежів за графіком за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року. Дана обставина також не була спростована під час вирішення спору в справі № 910/10490/22.

У свою чергу, положеннями пункту 7.2. спірного правочину прямо передбачено, що у випадку невиконання лізингоодержувачем зобов`язань лізингодавець має право на свій власний розсуд: розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яким платежам за договором та повернення предмета лізингу; застосувати штрафні санкції, передбачені договором; вилучити предмет лізингу, у порядку, передбаченому договором та/або законодавством України, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса; застосувати інші заходи, не заборонені законодавством України; застосувати заходи, передбачені вищевказаними підпунктами договору як окремо, так і в сукупності. При цьому, всі раніше сплачені лізингоодержувачем лізингові платежі поверненню не підлягають. У випадку, якщо зазначені платежі не покривають заподіяних лізингодавцеві збитків, він має право вимагати відшкодування таких збитків.

У випадку вилучення лізингодавцем предмета лізингу, зобов`язання лізингоодержувача по сплаті майбутніх лізингових платежів припиняються з дня вилучення предмета лізингу. Несплачені лізингові та інші платежі згідно з договором підлягають сплаті лізингодавцю протягом 3-х робочих днів з дня вилучення предмета лізингу. Вилучення предмета лізингу не звільняє лізингоодержувача від сплати всіх несплачених платежів до дати вилучення предмета лізингу, у тому числі несплаченої суми комісій, штрафних санкцій і відшкодування заподіяної шкоди (пункт 7.4. договору).

Відтак, вказаними положеннями укладеного між сторонами договору прямо передбачене право Компанії на вилучення у лізингоодержувача предмета лізингу до здійснення повної оплати останнім наявної у нього заборгованості за договором (нарахованої до моменту такого вилучення), а також право нарахувати штрафні санкції. Однак, докази оплати позивачем усієї суми заборгованості за договором до моменту вилучення предмета лізингу (4 серпня 2022 року) у матеріалах даної справи відсутні.

При цьому, ні вимога Фірми від 3 листопада 2023 року вих. № б/н, ні її вимога № 2 від 3 листопада 2023 року вих. № б/н, не містять приписів, направлених на реаліацію позивачем передбачених пунктами 7.9. та 7.10. договору прав лізингоодержувача на одностороннє розірвання чи відмову від договору лізингу.

Отже, враховуючи вищевказані обставини справи, а також положення чинного на час розгляду даного спору укладеного між Фірмою та Компанією договору фінансового лізингу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для повернення Товариству сплачених лізингових платежів за вказаним правочином.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, не прийняті судом до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин у задоволенні позову Товариства слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17 березня 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко