ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12 березня 2025 року Справа № 903/645/24

Господарський суд Волинської області у складі головуючої судді Бідюк С.В., за участі секретаря судового засідання Королюка І.В. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт про відстрочку виконання судового рішення по справі № 903/645/24

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агроситниця

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт

про стягнення 611782,78 грн

В засіданні приймали участь:

від заявника: н/з

від стягувача: Скрипчук О.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 10.10.2024 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Агроситниця про зменшення розміру позовних вимог залишено без розгляду. Позов задоволено частково. Провадження у справі на суму 30000,00 грн закрито. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агроситниця 395777,00 грн основного боргу, 30714,74 грн 3% річних, 155291,04 грн інфляційних втрат, 8726,74 грн витрат по сплаті судового збору, 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього: 595509,50 грн. У задоволенні заяви ТОВ Волиньпродукт про розстрочку виконання рішення суду відмовлено.

28.10.2024 на адресу суду надійшла заява ТОВ Волиньпродукт від 26.10.2024 про відстрочку виконання рішення суду на один рік.

Ухвалою суду від 28.10.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт прийнято до розгляду у судовому засіданні на 06.11.2024 о 15:00. Запропоновано ТОВ Агроситниця до 04.11.2024 подати суду пояснення по суті заяви.

Листом від 30.10.2024 Північно-західний апеляційний господарський суд витрибовує матеріали справи №903/645/24 з метою розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньпродукт" на рішення Господарського суду Волинської області від 17.10.24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроситниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньпродукт" про стягнення 611782,78 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2024 провадження у справі №903/645/24 в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт від 28.10.2024 про відстрочку виконання рішення суду зупинено до повернення матеріалів справи Господарському суду Волинської області.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньпродукт" на рішення Господарського суду Волинської області від 10.10.2024 у справі № 903/645/24 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Матеріали справи повернуті Господарському суду Волинської області 03.03.2025.

Ухвалою суду від 04.03.2025 провадження у справі №903/645/24 в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньпродукт від 28.10.2024 про відстрочку виконання рішення суду поновлено. Розгляд заяви призначено у судовому засіданні на 12 березня 2025 року на 12:00 год. Запропоновано ТОВ Агроситниця подати суду пояснення по суті заяви до 07.03.2025.

У поясненнях від 06.03.2025 стягувач у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду просить відмовити. Вказує, що наведені боржником у заяві обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду, а лише відображають поточну підприємницьку діяльність заявника. Відповідачем не надано доказів неможливості зарахування коштів на його рахунок (після надання судом відстрочки), розмір таких сум із визначенням конкретних джерел надходження коштів або контрагентів. Відповідачем не підтверджено свого скрутного фінансового становища, не надано звітність за 2022 та 2023 роки. Боржником вказано про надходження від його контрагента коштів за період з 16.08.2022 по 20.12.2022 в сумі 58 279,97, проте в цей період жодних проплат ТОВ «Агроситниця» боржником не здійснено. З моменту прострочення заборгованості пройшло три роки.

Боржник у поясненнях від 11.03.2025 просить відстрочити виконання рішення суду на один місяць і дати можливість підприємству вирішити питання з погашенням боргу, щоб не привести до банкрутства товариства. Вказує, що немає можливості прибути на судове засідання у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Хвороба перешкодила директору вирішити певні питання із запозиченням коштів, щоб повністю погасити борг перед кредитором.

У судовому засіданні представник ТОВ Агроситниця проти заяви боржника, з урахуванням його додаткових пояснень, про відстрочку виконання рішення суду заперечила. Додаткового пояснила, що боржником в погашення суми боргу у січні 2025 року сплачено 10 000 грн.

Суд, розглянувши заяву ТОВ Волиньпродукт від 28.10.2024 про відстрочку виконання рішення суду, зазначає наступне.

Відповідно до Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковим до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ст. 129-1, п. 9 ч. 1 ст. 129).

Обов`язковість судового рішення є однією із засад (принципів) також господарського судочинства (п. 7 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Також згідно зі ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Аналогічні положення закріплені в ст. 326 ГПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення №18-рп/2012 від 13.12.2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно зі ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Суд вказує на те, що відстрочення або розстрочення виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи. При цьому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Відстрочення виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочення судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої і після завершення строку відстрочення рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочення виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника (аналогічна правова позиція наведена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №2-54/08).

Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Згідно зі ст. ст. 73 та 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Заява боржника про відстрочку виконання рішення суду обґрунтована неможливістю виконання рішення суду, оскільки підприємство не працює і знаходиться в скрутному фінансовому становищі. Згідно діючих угод ТОВ "Волиньпродукт" з контрагентами, покупці товарів завжди прописували відтермінування платежу за отриману продукцію строком 16-25 днів, але ніколи їх не дотримувались, тому кошти надходили з місячним, а подеколи і довшим терміном. З початком російсько- української війни покупці припинили розрахунки, а в результаті усних домовленостей почали сплачувати незначними сумами. Підприємство залишившись без обігових коштів, з 01.03.2022 зупинилось, але не відмовилось від своїх зобов`язань перед постачальником ТОВ "Агроситниця" і по мірі надходження коштів проводило розрахунки. Відновити роботу і на даний час у ТзОВ "Волиньпродукт" немає можливості у зв`язку з відсутністю обігових коштів, а покупці відразу виставляють умови відтермінування оплати 45-60 днів, що взагалі унеможливлює співпрацю. Отримати кредит в банку на відновлення роботи підприємства з майже нульовим доходом теж є неможливим. В результаті війни підприємство потрапило в надзвичайно скрутне матеріальне і фінансове становище, на даний час існує одна можливість, це сплачували заборгованість невеликими сумами по мірі надходження заборгованості від покупців.

На підтвердження свого скрутного фінансового становища боржник подає фінансову звітність станом на перше півріччя 2024, на 30.06.2024.

В той же час, документи фінансової звітності (баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів тощо) за період з 2022 (поставка товару відбулась у лютому 2022 року) по 2023 роки, друге півріччя 2024 та 2025 рік відсутні.

За відсутності в матеріалах справи належної фінансової звітності боржника, поточного підтвердження бюджетної та позабюджетної заборгованості, суд не може об`єктивно перевірити та встановити дійсний фінансовий стан підприємства боржника на час такого звернення.

У той же час, саме лише посилання відповідача на важкий фінансовий стан та необхідність надання судом відстрочки, за відсутності документального підтвердження дійсної економічної ситуації, яка склалась в підприємницькій діяльності, не може бути гарантією того, що відповідач буде виконувати рішення суду у разі надання судом відстрочки.

Судом враховано, що боржником не підтверджено відсутності грошових коштів на банківських рахунках у необхідній сумі, можливості зарахування коштів на його рахунок (після надання судом відстрочки), розмір таких сум із визначенням конкретних джерел надходження грошових коштів або контрагентів.

Твердження боржника про наявність діючих угод з контрагентами, які передбачають відтермінування платежу строком на 16-25 днів, внаслідок чого він не може отримувати вчасно доходи, судом також не приймається до уваги, оскільки не підтвердженні належними доказами.

Суд звертає увагу, що після ухвалення рішення суду від 10.10.2024 до дати розгляду заяви про відстрочку виконання рішення суду (12.03.2025) боржником добровільне погашення заборгованості перед стягувачем не здійснювалось, за виключенням одного платежу, згідно пояснень стягувача, на суму 10 тис. грн у січні 2025 року. Інших доказів сплати боргу боржником матеріали справи не містять.

Отже, вказані аргументи відповідача (боржника) та надані ним докази не підтверджують наявності виняткових обставин у розумінні ст. 331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення та які б могли бути підставою для відстрочення його виконання. До того ж, вказані документи не відображають реального фінансового стану боржника станом на день звернення до суду з заявою про відстрочення виконання рішення.

При цьому, відповідачем (боржником) не було надано жодних доказів, що свідчили, що в результаті повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України 24.02.2022, призвело до настання обставин, що унеможливили виконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань щодо оплати за отриманий товар.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 по справі № 908/2287/17 зазначив, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 по справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Виробництво відповідача та його майно знаходяться в смт. Локачі Волинської області, на якій не ведуться військові дії, а тому посилання відповідача на військові дії, як на форс - мажорну обставину, суд не приймає до уваги як обставину неможливості виконання зобов`язання за договором.

Суд зазначає, що сторони знаходяться в рівних економічних умовах (правовий режим воєнного стану) і в одній державі, при цьому, як позивач, так і відповідач зазнали та продовжують зазнавати збитків, тому можливий скрутний фінансовий стан боржника є недостатньою причиною для відстрочення.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе суб`єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Як передбачено ст. 42 ГК України, підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п. 1, абз. 4 ст. 44 ГК України підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Такі обставини як наявність або відсутність економічного ефекту від укладених в ході підприємницької діяльності договорів та зростання договірних зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності є комерційним ризиком і суб`єкт підприємницької діяльності повинен самостійно нести відповідальність за власні комерційні ризики.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2018 у справі № 910/15430/16, від 27.04.2018 у справі № 910/313/17 та від 02.05.2018 у справі № 910/3816/16.

Отже, вказані вище правові норми зазначають, що підприємство організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок, покладає на останнє нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб`єкт господарювання, а відповідно неприбутковість відповідача стосується виключно діяльності самого відповідача, у зв`язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Суд також звертає увагу на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Так, касаційним судом зазначено, що питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

У постанові від 03.09.2020 у справі №905/30/16 Верховний Суд також зазначив, що оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення на 6 місяців, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції задовольняючи відповідну заяву допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або «справедливого балансу» між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, зокрема, у справі "Жовнер проти України", заява № 56848/00, рішення від 29.06.2004 р., зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін.

У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини". За висновками суду, представлені відповідачем докази скрутного фінансового становища, не можна вважати винятковими обставинами для відстрочення виконання судового рішення, так як такі докази є тільки одним з елементів, який свідчить про незадовільний фінансовий стан підприємства.

Підставою для встановлення відстрочки виконання рішення суду може бути доведена належними та допустимими доказами обставина, яка робить виконання такого рішення неможливим. Більше того, заявник має довести повну відсутність грошових коштів та майна, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги.

Господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Складне фінансове становище відповідача (боржника), яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнюють виконання судового рішення, не може бути безумовною підставою для надання відстрочки виконання судового рішення.

Доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі за умови надання судом відстрочки боржником суду не надано, згоди стягувача на відстрочення виконання рішення суду не отримано.

Беручи до уваги вищенаведене, а також враховуючи баланс інтересів сторін та право на справедливий судовий розгляд, ефективний судовий захист та очікування належного виконання судового рішення, з урахуванням того, що відповідачем не подано суду жодних належних доказів, у розумінні приписів статті 76 ГПК України, на підтвердження наявності виняткових обставин для надання відстрочки, а також можливості виконати рішення у майбутньому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньпродукт» про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 234-235, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньпродукт» від 26.10.2024 (з врахуванням пояснень від 11.03.2025) про відстрочку виконання рішення.

Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення відповідно до ч. 1 ст. 235 ГПК України

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано17.03.2025.

Суддя С. В. Бідюк