ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 Справа № 914/3708/23(914/2328/24)

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., за участю секретаря судового засідання Дицької С.З., розглянувши матеріали справи за позовом: Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Корисні Технології, (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, )

про стягнення 385 281,38 грн заборгованості

за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Корисні Технології, (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, )

до відповідача: Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ),

про стягнення 26 323,40 грн. збитків

в межах провадження у справі № 914/3708/23

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Статусінвестгруп, м. Вінниця

про банкрутство: Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, )

Представники сторін:

від позивача: Рісна Ю.Б.

від відповідача: Мельничук В.А.

Західне міжрегіональне управління юстиції Відділ з питань банкрутства: Котик Г.І.

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Статусінвестгруп про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ).

Ухвалою суду від 22.12.2023 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Статусінвестгруп про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України прийнято до розгляду. Підготовче засідання суду призначено на 17.01.2024.

Рух справи викладено у відповідних ухвалах суду.

Ухвалою від 20.03.2024 року Господарським судом Львівської області відкрите провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ), введено процедуру розпорядження майном Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ) строком на сто сімдесят календарних днів, призначено розпорядником майна Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ) арбітражного керуючого Босака Олега Євгеновича (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1103 від 04.07.2013, адреса офісу:79014, м. Львів, вул. Ю. Руфа, 36).Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Босака Олега Євгеновича, попереднє засідання суду призначено на 08.05.2024.

Офіційно оприлюднено повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, буд. 54, ) у встановленому законодавством порядку.

23.09.2024 на розгляд Господарського суду Львівської області Дочірнім підприємством Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код 31978981) подано позовну заяву до відповідача ТОВ Корисні технології про стягнення 385 281,38 грн заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Ухвалою суду від 30.09.2024 позовну заяву Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код 31978981) до ТОВ Корисні технології про стягнення 385 281,38грн заборгованості прийнято до розгляду в межах провадження справи №914/3708/23 про банкрутство Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України.

15.10.2024 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ТОВ Корисні технології до Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України про стягнення 26 323,40грн.

Ухвалою суду від 18.10.2024 зустрічну позовну заяву ТОВ Корисні технології до Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код 31978981) про стягнення 26 323,40грн збитків прийнято до розгляду.

В судове засідання від 06.11.2024 сторони не з`явилися. Через підсистему Електронний суд позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із необхідністю підготувати відзив на зустрічну позовну заяву та надати відповідь на відзив по первісному позову.

Через канцелярію суду 15.10.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву за вх.№25004/24, яким визнає позовну вимоги частково та надає контррозрахунок штрафних санкцій. Також відповідачем подано заяву від 15.10.2024 за вх.№25003/24 про застосування наслідків пропуску строку позовної давності та відмовити у стягненні пені.

Розгляд справи відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах суду.

В судове засідання 12.03.2025 з`явилися представники сторін.

У судовому засіданні 12.03.2025 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позиції сторін.

Позовні вимоги за первісним позовом обгрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору оренди від 02.12.2019 допустив заборгованість зі сплати орендної плати, яка станом на 31.08.2023 становила 269 258,80 грн. Крім того, позивач за первісним позовом у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання нарахував відповідачу пеню у розмірі 87 127,32 грн., інфляційні втрати в сумі 20 280,37 грн. та 3 % річних у розмірі 8 614,89 грн.

Відповідач за первісним позовом визнав позовні вимоги частково у розмірі 269 258,80 грн. основного боргу, 16 659,59 грн. інфляційних втрат та 7 976,21 грн. 3 % річних. Водночас, відповідач заперечував щодо позовних вимог в частині сплати 87 127,32 грн. пені, у зв`язку зі спливом строку позовної давності на її заявлення. З цього приводу відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до вимоги щодо стягнення пені.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обгрунтовані тим, що протягом строку дії договору оренди і до моменту подання первісного позову, позивач за первісним позовом допустив порушення податкового законодавства, які призвели до завдання ТОВ «Корисні технології» збитків у розмірі 26 323,40 грн.

Обставини справи встановлені судом за первісним позовом.

02.12.2019 між Дочірнім підприємством «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (позивачем; орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю Корисні технології» (відповідачем; орендарем) укладено договір № 02-12 індивідуального визначеного майна.

Згідно пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування майно, розташоване у Львівській області Городоцького району м. Городок, вул. Заводська, 4, що обліковується на балансі філії «Пустомитівська ДЕД» Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», а саме:

- виробнича щебенева площадка № 1, площею 3360 м.кв., вартість визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 31.05.2019 р. у розмірі 844 015,00 грн. без ПДВ;

- асфальтозмішувач Д-158, вартість визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 31.05.2019 р. у розмірі 497 250,00 грн. без ПДВ.

У пункті 2.1. договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору, згідно з актом приймання-передачі вказаного майна за вартістю, визначеною незалежною оцінкою.

Відповідно до пункту 3.1. договору орендна плата визначається на підставі незалежної оцінки із застосуванням погодженої обома сторонами річної орендної ставки у розмірі: для виробничої щебеневої площадки № 1 - 13%, для асфальтозмішувача Д-158 - 49% та становить за базовий місяць розрахунку (травень 2019 року) 29 654,00 грн. без ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за перший місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа місяця, наступного за базовим, до першого місяця оренди та на індекс інфляції за перший місяць оренди. Розмір оренди за кожний наступний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць відповідно до наданих орендодавцем рахунків.

Згідно пункту 3.2. договору орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця у розмірі 100 % щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до наданих орендодавцем рахунків.

2 грудня 2019 року на виконання умов договору позивачем передано відповідачу у строкове платне користування: виробничу щебеневу площадку № 1, площею 3360 м.кв., вартість визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 31.05.2019 у розмірі 844 015,00 грн. без ПДВ та обладнання асфальтобетонного заводу Д-158, вартість визначена згідно з незалежною оцінкою станом на 31.05.2019 р. у розмірі 497 250,00 грн. без ПДВ, про що сторонами складено акт приймання-передачі.

31 серпня 2023 року відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання договору, на підставі чого 31 серпня 2023 року між сторонами підписано додаткову угоду № 3 про розірвання договору з 01.09.2023 року.

Однак, як стверджує позивач за первісним позовом, станом на дату розірвання договору оренди у відповідача існувала непогашена заборгованість у розмірі 269 258,80 грн.

Обставини справи встановлені судом за зустрічним позовом.

Як вбачається із зустрічного позову, протягом строку дії договору оренди, стягнення заборгованості на підставі якого є предметом первісного позову, і до моменту подання первісного позову, первісний позивач допустив порушення податкового законодавства, які призвели до завдання ТОВ «Корисні технології» збитків.

Зокрема, за результатами виконання договору оренди сторонами складено акти надання послуг, а саме:

- за січень 2023 № 12 від 31.01.2023 на суму 52 140,94 грн. (в т.ч. ПДВ 8 690.16 грн.);

- за лютий 2023 № 16 від 28.02.2023 на суму 52 505,93 грн. (в т.ч. ПДВ 8 750.99 грн.);

- за березень 2023 № 33 від 31.03.2023 на суму 53 293.51 грн. (в т.ч. ПДВ 8 882.25 грн.);

Всього: на 157 940,38 грн., в т.ч. ПДВ 26 323,40 грн.

Так, ТОВ «Корисні технології» стверджує, що ДП «Львівський облавтодор» в порушення ст. 187 ПК України, податкові накладні за переліченими господарськими операціями в Єдиному реєстрі податкових накладних не зареєструвало, що стало підставою позбавлення ТОВ «Корисні технології» можливості отримати податковий кредит з ПДВ за відповідні періоди в сумі 26 323,40 грн., та, відповідно, зменшити податкові зобов`язання з ПДВ на таку суму, яка фактично є збитками.

Відтак, позивач за зустрічним позовом просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом 26 323,40 грн. понесених збитків.

Оцінка суду щодо первісного позову.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ч. 1 ст. 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 ЦК України).

Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, враховуючи наявні у справі докази, а також визнання відповідачем за первісним позовом основного боргу, заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати у розмірі 269 258,80 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимог за первісним позовом в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені суд зазначає наступне.

Пунктом 8.3. договору передбачено, що у разі затримки внесення орендної плати, плати за утримання та інших платежів, обумовлених у т.ч. і додатковими угодами, орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний день такої затримки (включаючи день оплати).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом із розрахунку наданого позивачем за первісним позовом, інфляційні втрати та 3% річних розраховано від загальної суми заборгованості, яка виникла станом на 31.08.2023 у розмірі 269 258,80 грн.

Однак, суд звертає увагу на те, що згідно п. 3.2 договору оренди, сплата орендної плати мала виконуватися щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Тому, основна заборгованість виникала частинами за кожним актом надання послуг, як окреме грошове зобов`язання.

Зокрема, спірними періодами в яких у відповідача за первісним позовом виникала щомісяця заборгованість по орендних платежах були квітень-серпень 2023.

Таким чином, розрахунок інфляційних втрат та 3% річних повинен бути здійснений по кожному окремому акту наданих послуг починаючи з 11 числа місяця у якому виникала така заборгованість. Натомість, позивачем невірно здійснено такий розрахунок виходячи із загальної заборгованості, яка виникла станом на 31.08.2023 (розірвання договору за угодою сторін).

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних за первісним позовом суд встановив, вірна сума, яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом становить 16 659,59 грн. інфляційних втрат та 7 976,21 грн. 3% річних. Водночас, у частині первісних позовних вимог у розмірі 3 620,78 грн. інфляційних втрат та 638,68 грн. 3% річних, суд дійшов висновку відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 87 127,32 грн., суд зазначає таке.

15.10.2024 відповідач за первісним позовом подав заяву (вх. № 25003/24) про застосування до вимоги про стягнення пені наслідків пропуску строку позовної давності.

Згідно з частиною шостою ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, ч. 6 ст. 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а Цивільним кодексом України визначено строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права.

Такий за змістом і суттю правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 16.12.2021р. у справі № 925/1386/19, від 04.12.2012 у справі № 17/034-11 та від 11.12.2012 у справі № 10/065-11.

Разом з цим, згідно зі ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу(ст.256 ЦК України).

Частиною першою ст.259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням викладеного, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня. коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до пункту 1 частини другої ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16.12.2021р. у справі № 925/1386/19, від 22.07.2019 у справі № 911/1563/18, від 22.08.2019 у справі № 914/508/17, від 11.11.2019 у справі № 904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19.

При цьому, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої ст. 232 ГК України.

Із наданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що сума пені нарахована на загальну суму основного боргу 269 258,80 грн., яка утворилась станом на дату розірвання договору оренди № 02-12 від 02.12.2019 та нарахована за період 390 днів по дату подання позову, що не відповідає нормі ч. 6 ст. 232 ГК України.

Частина 3 ст. 549 ЦК України вказує, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи те, що господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то виходячи із ч. 6 ст. 232 ГК України, позивач не вправі нараховувати її на загальну суму боргу, оскільки борг виникав щомісячно у відповідній сумі орендної плати, яка визначалась у відповідних Актах надання послуг.

Відповідно, за умовами п.3.2 договору оренди, у ТОВ «Корисні технології» виникало зобов`язання з орендної плати та борг щомісячно, а саме:

за квітень 2023 на підставі Акта надання послуг № 111 від 28.04.2023 в сумі 53 400,10 грн. (в т.ч. ПДВ 8 900.02 грн.) - з 11.05.2023;

за травень 2023 на підставі Акта надання послуг № 112 від 31.05.2023 в сумі 53 676,00 грн. (в т.ч. ПДВ 8 945,00 грн.) - з 12.06.2023;

за червень 2023 на підставі Акта надання послуг № 107 від 30.06.2023 в сумі 54 096,43 грн. (в т.ч. ПДВ 9 016,43 грн.) - з 11.07.2023;

за липень 2023 на підставі Акта надання послуг № 92 від 21.07.2023 в сумі 54 096,43 грн. (в т.ч. ПДВ 9 016,07 грн.) - з 11.08.2023;

за серпень 2023 на підставі Акта надання послуг № 92 від 16.08.2023 в сумі 54 096,43 грн. (в т.ч. ПДВ 9 016,07 грн.) - з 11.09.2023.

Відтак, суд прийшов до висновку, що спеціальна позовна давність (1 рік) на стягнення пені згідно акту наданих послуг за квітень 2023 сплив 11.06.2024, за травень 2023 12.06.2024, за червень 2023 11.07.2024, за липень 2023 11.08.2024, за серпень 2023 11.09.2024.

Таким чином, враховуючи, що позивач за первісним позовом звернувся з позовною заявою 23.09.2024, то останній пропустив строк позовної давності на стягнення пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 257 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, в частині первісних позовних вимог про стягнення пені суд дійшов висновку відмовити повністю, у зв`язку з пропущенням строку позовної давності на заявлення такої вимоги.

Оцінка суду щодо зустрічного позову.

Як було встановлено судом, за результатами виконання договору оренди сторонами складено Акти надання послуг, а саме:

- за січень 2023 № 12 від 31.01.2023 на суму 52 140,94 грн. (в т.ч. ПДВ 8 690.16 грн.);

- за лютий 2023 № 16 від 28.02.2023 на суму 52 505,93 грн. (в т.ч. ПДВ 8 750.99 грн.);

- за березень 2023 № 33 від 31.03.2023 на суму 53 293.51 грн. (в т.ч. ПДВ 8 882.25 грн.);

Всього: на 157 940,38 грн., в т.ч. ПДВ 26 323,40 грн.

Стаття 187 ПК України передбачає, що датою виникнення податкових зобов`язань за операціями з надання послуг є дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

За змістом приписів п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

В п.201.7 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п.201.10 ст.201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, позивач за зустрічним позовом звернувся з вимогою про стягнення з відповідача за зустрічним позовом збитків у розмірі 26 323,40 грн.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

Положення пункту п.201.10 ст.201 ПК України за загальним правилом не передбачають можливості включення покупцем товарі в/послуг суми ПДВ до податкового кредиту у разі невиконання продавцем обов`язку зі складення та реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних; при цьому покупець зазначених товарів/послуг має право додати до податкової декларації скаргу на такого продавця. Однак, подання такої скарги згідно з наведеною нормою не є підставою для включення ним сум податку до складу податкового кредиту.

Аналогічний правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.08.2018 року в справі № 917/877/17. При цьому, у вказаній постанові Верховний Суд відступив від висновку, викладеного у пункті 28 постанови Верховного Суду від 12.03.2018 року в справі № 918/216/17, згідно з яким передбачалось, що відповідно до положень абзацу 15 п.201.10 ст.201 ПК України порушення відповідачем порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних не позбавляє позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а обумовлює її нарахування необхідністю додання до податкової декларації за звітний податковий період заяви зі скаргою на відповідача з доданням певного пакету документів.

Нормами ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те. що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року в справі № 908/1568/18 та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 року в справі № 917/877/17, при порушенні контрагентом (продавцем) за договором обов`язку щодо складення та реєстрації податкових накладних належним способом захисту для заявника (покупця) може бути звернення до суду з позовом про відшкодування завданих збитків.

Слід також зазначити, що хоча обов`язок продавця зареєструвати податкову накладну є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не обов`язком перед покупцем, невиконання такого обов`язку фактично завдало позивачу збитків. Тому має місце прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача та. відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.06.2019р. у справі № 908/1568/18 та від 10.01.2022р. у справі № 910/3338/21.

Відповідно до частин 1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність не настає.

Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім і невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто є прямими.

Матеріалами справи підтверджено, що ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не виконало обов`язку щодо реєстрації податкових накладних за описаними господарськими операціями (за січень-березень 2023) на суму 157 940,38 грн., що позбавило ТОВ «Корисні технології» можливості отримати податковий кредит з ПДВ за відповідні періоди в сумі 26 323,40 грн., та, відповідно, зменшити податкові зобов`язання з ПДВ на зазначену суму, яка фактично є збитками та підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом. Доказів. які свідчили б про реєстрацію зазначених податкових накладних відповідачем за зустрічним позовом суду надано не було.

Отже, за результатами судового розгляду суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у розмірі 269 258,80 грн. основного боргу, 16 659,59 грн. інфляційних втрат та 7 976,21 грн. 3% річних, а зустрічні позовні вимоги слід задовольнити повністю у розмірі 26 323,40 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за первісним позовом покладається на відповідача за первісним позовом пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 4 408,42 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір за зустрічним позовом покладається на відповідача за зустрічним позовом у сумі 3 028,00 грн.

Крім того, в ході розгляду справи 27.11.2024 від відповідача за первісним позовом поступило клопотання про розстрочення виконання судового рішення на 12 місяців пропорційними частинами.

В обгрунтування поданого клопотання відповідач за первісним позовом зазначає, що через падіння ринку у дорожній галузі ТОВ «Корисні технології» змінило свій напрямок господарської діяльності і здійснює вантажні перевезення при чисельності працівників 14 осіб.

Внаслідок нестабільної економічної ситуації, зумовленої війною, дефіцитом професійних водіїв на ринку праці - у зв`язку із мобілізацією, підвищенням рівня заробітних плат, тривалим блокуванням митних переходів для перевезень та, відповідно, тривалих зупинок у роботі, ТОВ «Корисні технології» постійно потребує наявності обігових коштів для фінансування поточних витрат на підтримку роботи підприємства.

Витрати на пальне, технічне обслуговування та ремонт автотранспорту га виплату заробітної плати для збереження достатньої кількості працівників, можливі виключно при наявності достатньої суми обігових коштів. Натомість, виконання судового рішення у цій справі та перерахування позивачу на його виконання усією суми заборгованості одночасно позбавить Товариство обігових коштів і може спровокувати неможливість здійснення господарської діяльності та необхідність звільнення працівників, попит на роботу яких на сьогодні є надзвичайно великим. Це, в свою чергу, призведе до зменшення сум податкових платежів, призупинення діяльності через неможливість повноцінного обслуговування автотранспорту.

Тому, з метою врахування інтересів обох сторін у справі, на думку відповідача доцільним та необхідним є розстрочення виконання судового рішення у цій справі в частині стягнення заборгованості на користь ДП «Львівський облавтодор». Також відповідач звертає увагу на те, що причини виникнення боргу за оренду не були пов`язані з умисними діями ТОВ «Корисні технології», а спровоковані загальновідомими обставинами в країні, які стали причиною відсутності обігових коштів через відсутність замовлень у галузі дорожнього господарства та, з поміж іншого, призвели до банкрутства і ДП «Львівський облавтодор». А

цим клопотанням Товариство не має на меті ухилятися від своїх грошових зобов`язань, а розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців дасть можливість погасити заборгованість без суттєвих обмежень відповідача у використанні обігових коштів та із збереженням стабільності в господарській діяльності.

Згідно з ч. 1, ч.5 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Статтею 326 ГПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, с обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється па підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2012 у справі №18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий закисі і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захитає виконання остаточних судових рішень, які у державах, шо визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Розстрочення - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). За практикою Європейського Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п.1 ст.6 Конвенції («Корнілов та інші проти України»),

Отже, питання щодо надання відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

З урахуванням викладеного, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін суд дійшов висновку, частково задовольнити клопотання відповідача за первісним позовом та розстрочити виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №914/3708/23 (914/2328/24) у частині стягнення з ТОВ «Корисні технології» на користь ДП «Львівський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 293 894,60 грн. на 3 місяці пропорційними частинами, а саме:

- до 01.03.2025 97 964,87 грн.;

- до 01.04.2025 - 97 964,87 грн.;

- до 01.05.2025 - 97 964,87 грн.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Керуючись статтями 2, 73-76, 79, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги Дочірнього підприємства Львівський облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України за первісним позовом задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, ідентифікаційний код юридичної особи 39073406) на користь Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код юридичної особи 31978981) 269 258,80 грн. основного боргу, 16 659,59 грн. інфляційних втрат та 7 976,21 грн. 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, ідентифікаційний код юридичної особи 39073406) 4 408,42 грн. судового збору в дохід Державного бюджету України.

4. Решта первісних позовних вимог відмовити.

5. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» за зустрічним позовом задовольнити повністю.

6. Стягнути з Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код юридичної особи 31978981) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, ідентифікаційний код юридичної особи 39073406) 26 323,40 грн. збитків та 3 028,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

7. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» про розстрочення виконання рішення задовольнити частково.

8. Розстрочити виконання рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корисні технології» (79054, м. Львів, вул. С. Петлюри, буд. 4/49, ідентифікаційний код юридичної особи 39073406) на користь Дочірнього підприємства «Львівський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (79053, м. Львів, вул. В. Великого, 54; ідентифікаційний код юридичної особи 31978981) 269 258,80 грн. основного боргу, 16 659,59 грн. інфляційних втрат та 7 976,21 грн. 3% річних про порційними частинами, а саме:

до 01.03.2025 97 964,87 грн.;

до 01.04.2025 - 97 964,87 грн.;

до 01.05.2025 - 97 964,87 грн.

Накази видати згідно з ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлено 13.03.2025

Суддя Чорній Л.З.