ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1124/24

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Лисенко Р.М., за участі представників сторін:

від позивача: Рибарук М.М. адвокат за ордером;

від відповідача: Чернілевський В.Г. адвокат за ордером;

від третьої особи Остапенко Д.О.: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Фермерського господарства "САРМАТІЯ" (м. Христинівка, Черкаська область) до Приватного підприємства "АГРОТРЕЙД ГРУПП" (м. Христинівка, Черкаська область) про стягнення 94 004,77 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов до Приватного підприємства "АГРОТРЕЙД ГРУПП" () з якого Фермерське господарство "САРМАТІЯ" () просить стягнути заборгованість в розмірі 94004,77 грн., що складаються з: 43738,04 грн. сума основного боргу; - 23232,60 грн. - інфляційні втрати; 5639,36 грн. - 3% річних; 4289,87 грн. - пеня; 17104,90 грн. - неустойка на підставі Договору суборенди земельної ділянки 3,4000 га від 11.05.2016 року з кадастровим номером :01:003:0522.

Справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою від 10.10.2024 суд закрив провадження за правилами спрощеного і відкрив за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 12.11.2024 суд за клопотанням позивача у позовній заяві залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (Київська область, м. Бровари). Ця особа є орендарем земельної ділянки та одночасно директором і засновником позивача та співзасновником відповідача.

Заперечення відповідача у відзиві (а.с. 113 том 1) про те, що ОСОБА_1 (як співзасновник підприємства-відповідача, що не вніс повністю свою частку в статутний капітал підприємства і має відповідати за всіма його боргами), має бути залученим у справу лише в якості співвідповідача, суд до уваги не приймає, оскільки заяву за правилами ст. 48 ГПК України про залучення співвідповідача чи заміну відповідача до суду подає лише позивач.

Третя особа в засідання не з`являвся, пояснення не надав. Спір між сторонами не врегульовано.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи і заперечення обох сторін, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Відповідач, Приватне підприємства «Агротрейд Групп» (м. Христинівка) та земельна ділянка, щодо якої виник спір (адмінмежі Верхняцької селищної ради), знаходиться у Христинівському районі Черкаської області і між сторонами немає спору щодо підсудності спору Господарському суду Черкаської області як за загальними правилами місця знаходження відповідача так і за правилами виключної предметної підсудності спору.

В ході розгляду справи позивач позовні вимоги підтримував і просив їх задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив, зокрема, з підстав неналежності позивача, відсутності боргу у ПП "Агротрейд Групп" за платежами по суборенді.

З матеріалів справи вбачається, що з 25.11.2014 в ДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано ФГ "Сарматія" (позивач, код 39510392), єдиним засновником, бенефіціарним власником та керівником якого вказано ОСОБА_1 (а.с. 101 том 1).

Сторонами не заперечується, що 14.03.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Черкаській області (орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (орендар і третя особа у справі) укладено Договір оренди землі (а.с. 23 том 1), за умовами розділу 1 якого орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Відповідно до пункту 2 Договору оренди землі від 14.03.2014 в оренду передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером: :01:003:0522, площею 3,4000 га.

Додатків до даного договору суду не подано.

Договір укладено строком на 10 років, до 14 березня 2024 року (п. 8).

Згідно з пунктом 9 Договору оренди землі від 14.03.2014 орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 4063,99 грн. на рік, що становить 4,5 відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За доводами позивача, 26.03.2014 на підставі вказаного Договору оренди землі від 14.03.2014 за ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства зареєстровано право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0522, площею 3,4000 га.

Представник позивача вказав, що даною земельною ділянкою користується саме позивач, ФГ "Сарматія", і саме для створення ФГ цю ділянку попередньо отримав ОСОБА_1 , про що подано відомості при реєстрації вказаного ФГ.

11.05.2016 на підставі Договору оренди землі від 14.03.2014 між громадянином ОСОБА_1 (як орендодавцем) та відповідачем (ПП «Агротрейд Групп»), як суборендарем, укладено Договір суборенди земельної ділянки (а.с. 26 том 1).

За умовами пунктів 1,2 Договору, в суборенду відповідачу передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:003:0522, площею 3,4000 га, що розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Відповідач не заперечує, що ним було підписано Акт приймання-передачі цієї ділянки як Додаток до Договору суборенди на підтвердження користування землею (а.с. 29 зворот, том 1).

За доводами позивача, письмова згода на укладення правочину (Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016) розпорядником земельної ділянки Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області, надана 25.04.2016, про що вказано у пункті 1 Договору суборенди від 11.05.2016.

Згідно з пунктами 9, 11, 28, 31 Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 орендна плата вноситься суборендарем у грошовій формі в розмірі 6887,91 грн. на рік, що становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно не пізніше 30 числа наступного місяця.

Своєчасне її внесення, з урахуванням змін коефіцієнта індексації, є обов`язком ПП «Агротрейд Групп», як суборендаря. Суборендодавець має право вимагати від суборендаря своєчасного внесення орендної плати з урахуванням змін коефіцієнта індексації.

Відповідно до пункту 36 Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 його дія припиняється шляхом його розірвання у разі заборгованості по орендній платі більш ніж за три місяці поспіль.

12.06.2016 право суборенди ПП «Агротрейд Групп» було зареєстроване державним реєстратором на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером: :01:003:0522, площею 3,4000 га, що розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області (Витяг з Державного реєстру речових прав №351336482 від 23.10.2023 ( а.с. 30 том 1).

Відповідач факт користування вказаною земельною ділянкою за Договором суборенди не заперечує.

Оскільки між сторонами виникло господарське зобов`язання на підставі правочину (ст. 11 та 509 ЦК України), позивач доводить, що з моменту укладення Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016, у ПП «Агротрейд Групп», як суборендаря, виник обов`язок зі сплати суборендної плати за передану йому в суборенду земельну ділянку з кадастровим номером: :01:003:0522, площею 3,4000 га, що розташована в адміністративних межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області.

Позивач вказує, що з приводу Договору оренди землі від 14.03.2014 розглянуто спір у справі №706/1436/19 (за позовом Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі) та №706/131/21 (за позовом ОСОБА_1 до ПП «Агротрейд Групп» про стягнення шкоди та розірвання договорів суборенди), які набрали законної сили.

Так, 12.06.2020 рішенням Христинівського районного суду Черкаської області у справі №706/1435/19 (а.с. 31 том 1) за позовом Головного управління

Держгеокадастру в Черкаській області до ОСОБА_1 (в рішенні Особа 3) про розірвання договору оренди землі з кадастровим номером: :01:003:0522, площею 3,4000 га, (а.с. 31 том 1).

Провадження у справі було закрито за клопотанням ОСОБА_1 , бо спір віднесено до юрисдикції господарського суду.

Суд при цьому прийшов до висновку, що після реєстрації ФГ "Сарматія" всі права орендодавця перейшли до цього господарства і на виниклі спори з приводу користування земельною ділянкою поширюється юрисдикція господарських судів. Суд спирався в т.ч. на правові позиції Великої Палати ВС, зокрема у справах № 348/992/16-ц; № 606/2032/16-ц та ін.

У справі № 706/131/21 (а.с. 32 том 1) Христинівський районний суд Черкаської області розглянув спір за позовом громадянина ОСОБА_1 до Приватного підприємства «АГРОТРЕЙД ГРУПП» про стягнення 431 890,70 грн. завданих збитків та розірвання договорів суборенди. Позов розглянуто, зокрема, і стосовно наявного у справі договору суборенди від 11 травня 2016 року щодо ділянки площею 3,4000 га з кадастровим номером :01:003:0522 (адмінмежі Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області) та ще двох договорів суборенди щодо двох інших ділянок. Позов обґрунтовано, що договори суборенди відповідач належним чином не виконував, а 25.09.2020 року позивач сам виконав взяті відповідачем за умовами договорів суборенди зобов`язання і перерахував до бюджету в загальній сумі 431 890 грн. 70 коп. орендної плати, яку розраховував сплачувати за рахунок суборендних платежів.

Рішенням від 31.08.2022 Христинівський районний суд Черкаської області позов задовольнив частково і, зокрема, розірвав укладений 11 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «АГРОТРЕЙД ГРУПП» договір суборенди щодо ділянки площею 3,4000 га з кадастровим номером :01:003:0521. Також рішенням стягнуто на користь позивача лише 255 653,70 грн. завданих збитків.

Постановою від 17 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року скасував за всіма вимогами та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Агротрейд Групп» про стягнення завданої шкоди та розірвання договорів суборенди.

Постановою від 07 червня 2023 року від КЦС у складі ВС постанову Черкаського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агротрейд Групп» про розірвання договорів суборенди скасував та залишив у цій частині в силі рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 31 серпня 2022 року. В решті постанова Черкаського апеляційного суду (зокрема, про відмову у стягненні збитків) залишена без змін.

Щодо підставності стягнення збитків з ПП «Агротрейд Групп» на користь ОСОБА_1 як несплачених коштів за суборенду, які позивач в подальшому сплатив до бюджету як власні орендні платежі, ВС у постанові вказав, що фактично позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на стягнення з суборендаря на його користь заборгованості зі сплати орендних платежів за договорами суборенди від 11 травня 2016 року, а не збитків, завданих відповідачем у зв`язку з невиконанням договорів суборенди. Тому сплата ОСОБА_1 на підставі отриманих ним податкових повідомлень-рішень від Головного управління Державної податкової служби у Черкаській області коштів за договорами оренди земельних ділянок від 27 березня 2014 року та від 25 квітня 2014 року є виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за зазначеними договорами оренди.

Також Верховний Суд враховує, що оспорюваними договорами суборенди земельних ділянок, укладеними між ОСОБА_1 та ПП «Агротрейд Групп» 11 травня 2016 року, не визначено обов`язку суборендаря сплачувати орендні платежі на рахунок Головного управління Держземагенства в Черкаській області, який є орендодавцем за основними договорами оренди.

Тому не є шкодою/збитками несплачені з боку ПП «Агротрейд Групп» за договорами суборенди орендні платежі у розумінні статті 22 ЦК України, відтак позовна вимога ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Отже за результатами вирішення спору у справі № 706/131/21 (а.с. 34 том 1) Христинівським районним судом Черкаської області розірвано, зокрема, укладений 11 травня 2016 року між ОСОБА_1 та ПП «АГРОТРЕЙД ГРУПП» договір суборенди щодо ділянки площею 3,4000 га з кадастровим номером :01:003:0522 (Постанова від 07 червня 2023 року від КЦС ВС).

У відзиві на позов (а.с. 107 том 1) та в ході розгляду справи, заперечуючи проти позовних вимог ФГ "Сарматія", ПП "Агротрейд Групп" посилається на такі обставини, які просить врахувати при вирішенні спору:

- сторонами Договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0522 площею 3,4000 га від 11.05.2015 є громадянин ОСОБА_1 (орендодавець) та ПП "Агротрейд Групп" (орендар). Даний договір (а.с.26 том 1) було укладено на підставі раніше укладеного між громадянин ОСОБА_1 та ГУ Держземагенства в Черкаській області Договору оренди землі від 14.03.2014 року (а.с. 23 том 1).

- з договору оренди землі від 14.03.2014 вбачається, що ОСОБА_1 отримав вказану земельну ділянку в оренду для (створення) ведення фермерського господарства (п.1).

- немає письмових доказів, яким чином (з яких правових підстав) вказана земельна ділянка перейшла у користування від ОСОБА_1 до ФГ "Сарматія" і ці обставини підлягають встановленню, незважаючи на судові рішення, на які посилається позивач.

- відповідач не погоджується із законністю набуття прав з боку ФГ "Сарматія" саме на ділянку з кадастровим номером :01:003:0522 площею 3,4000 га для створення цього ФГ у процедурі, яка передбачена чинним законодавством і дозволяє пільгове (без конкурсу) отримання земельної ділянки засновником ФГ.

- позивач у спорі є неналежним і тому не має права на отримання коштів за суборенду земельної ділянки.

- оскільки позивач ФГ "Сарматія" не має належних доказів законності набуття прав користування вказаною земельною ділянкою, немає доказів фактичного користування нею, то і передача цієї ділянки в суборенду відповідачу, на думку ПП "Агротрейд Групп", є незаконною, а сам Договір суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 є нікчемним.

- плата за договором суборенди, на думку відповідача, перевищує плату за оренду цієї ж ділянки по Договору оренди від 14.03.2014, що вказує на незаконність такої умови через невідповідність її ст. 288.6 Податкового Кодексу України.

- відповідач сплачував в т.ч. і за суборенду земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0522 кошти (100 859,22 грн. за період з квітня 2017 по грудень 2017) і на користь позивача і на користь ОСОБА_1 поштовим переказом на суму 117 486,01 грн. (без вказівки за які конкретно суборендовані ділянки вноситься плата), які позивач не визнає як належну сплату боргу. Відповідач вважає, що борг за суборендою спірної ділянки повністю відсутній.

- відповідач у відзиві просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача за період стягнення з липня 2017 по липень 2020 року.

Судом було задоволено клопотання відповідача від 03.10.2024 про витребування доказів в порядку ст. 81 ГПК України.

На виконання вимог ухвали суду від 10.10.24 Уманська РДА 31.10.2024 надала суду копію Договору оренди землі від 14.03.2014 (на 10 років) кадастровий номер :01:003:0522 з реєстраційної справи Фермерського господарства «САРМАТІЯ» () на підтвердження того, на базі якої земельної ділянки було створено ФГ "Сарматія" (а.с. 16 том 2).

Даний договір було подано для реєстрації ФГ "Сарматія" у відповідності до ч. 6 ст. 24 ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" до органу реєстрації з Актом від 06.05.2014 приймання-передачі об`єкта оренди між його сторонами (а.с. 17 том 2).

Цей Договір оренди землі укладено між ОСОБА_1 та ГУ Держземагенства у Черкаській області. Об`єктом оренди за цим договором є земельна ділянка площею 3,4000 га з кадастровим номером :01:003:0522, яка розташована в межах Верхняцької селищної ради Христинівського району Черкаської області за межами населеного пункту.

Відомості про цю ділянку до Статуту ФГ "Сарматія" не внесено, однак саме цей договір було подано державному реєстратору при створенні ФГ.

Позивач та відповідач визнають, що до часу державної реєстрації ФГ "Сарматія" 25.11.2014 року, а саме 14 та 22 березня 2014, Остапенко Д.В. отримав в оренду для ведення ФГ три земельні ділянки в межах Верхняцької та Вербуватської сільських рад Христинівського району :

кадастровий номер :01:003:0521 площею 23,5604 га;

кадастровий номер :05:001:0038 площею 49,7413 га;

кадастровий номер 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га;

При цьому жодна із сторін спору не надала суду доказів, що сукупний розмір цих ділянок перевищував граничні межі земельних ділянок, які за рішеннями Вербуватської та Верхняцької селищної ради могли бути надані для створення одного ФГ.

Відповідач також посилається на висновки Верховного Суду в аналогічних спорах про те, що виходячи зі змісту статей 7, 12 Закону № 973-IV, статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України право на безоплатне отримання земельної ділянки державної або комунальної власності одного виду громадянин, зокрема для ведення фермерського господарства, може використати один раз. Додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримати на конкурентних засадах через участь у торгах (зокрема, такі висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 525/1225/15-ц).

Однак неможливо за нормами чинного законодавства зробити категоричний висновок, що "один раз" в даному випадку є синонімом "лише одна ділянка".

Отже суд приходить до висновку, що оскільки нормами чинного законодавства імперативно не визначено інше, то ФГ може бути створено на базі кількох земельних ділянок, при цьому не має вирішального значення, чи подавалися державному реєстратору перед реєстрацією ФГ відомості про всі такі ділянки і та чи всі їх внесено до Статуту ФГ. Чинне законодавство не встановлює негативних наслідків для новоствореного ФГ у такому випадку.

Вирішальним в такому разі є факт отримання таких ділянок саме до часу державної реєстрації ФГ і саме на таке їх отримання, на думку суду, поширюються висновки Верховного Суду про отримання земельних ділянок на пільгових умовах для створення ФГ один раз.

Після створення/реєстрації ФГ всі подальші отримання ділянок для розширення ведення ФГ дійсно мають здійснюватися лише на конкурсних засадах.

Сторонами не було надано суду доказів, що при отриманні вищевказаних трьох земельних ділянок ОСОБА_1 заявами до органів місцевого самоврядування чітко обґрунтовував своє бажання створити три самостійні ФГ окремо на кожній земельній ділянці, про яку просив.

Якби це можна було довести, то дійсно слід було б вважати, що ФГ "Сарматія" було створено на базі лише однієї земельної ділянки з кадастровим номером 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га., а на решті ділянок ФГ не були створені. В такому випадку ОСОБА_1 не мав би права користуватися двома іншими земельними ділянками інакше, ніж для створення ФГ.

Однак для таких висновків у суду за матеріалами справи немає відповідних доказів і імперативними нормами чинного законодавства (що має бути створено по одному ФГ на кожній окремій ділянці) таке довести неможливо.

Отже суд приходить до висновку, що всі три земельні ділянки з кадастровими номерами :01:003:0521 площею 23,5604 га; :05:001:0038 площею 49,7413 га та 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га були отримані ОСОБА_1 для створення ФГ "Сарматія" до часу його державної реєстрації 25.11.2014 року.

В даному випадку засновником ФГ Сарматія" громадянином ОСОБА_1 було використано власне пільгове право отримання перелічених земельних ділянок для створенн/ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів.

Після реєстрації ФГ всі права землекористування переходять до цього ФГ, що не потребує обов`язкового укладення додаткових угод до договору(ів) оренди землі.

Суд в даному питанні виходить з наступного:

З 01.08.2003 діє ЗУ "Про фермерські господарства" від 19 червня 2003 року № 973-IV (далі Закон № 973-IV), а відносини, пов`язані із створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються крім цього Закону також і Конституцією України, ЗК України та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно зі статтею 8 Закону № 973-IV (в редакції на час укладення договору оренди землі від 14.03.2014 (а.с. 23 том 1) фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Окремий порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV.

Згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 Закону № 973-IV для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Отже з огляду на вказане, нормами Закону № 973-IV запроваджений спеціальний механізм, за яким земельна ділянка спочатку надається в оренду громадянину з метою здійснення підприємницької діяльності (для ведення фермерського господарства), проте останній може використовувати її лише шляхом створення фермерського господарства як форми здійснення своєї підприємницької діяльності.

Тому створенню фермерського господарства передує, по-перше, бажання й ініціатива громадянина здійснювати підприємницьку діяльність на власний ризик саме у такій формі з метою отримання прибутку та, по-друге, вирішення питання про отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у власність та/або користування, що є необхідною умовою реалізації ним права на створення такого фермерського господарства, а також державної реєстрації останнього як юридичної особи. Створення фермерського господарства громадянином України передбачає визначену законом послідовність дій, а земельні ділянки надаються саме для створення фермерського господарства, а не для іншої цілі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18, провадження № 14-86цс22.

За наслідками перевірки пакету документів для створення ФГ орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. Відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 633/407/18, провадження № 61-19202св20.

Ніяке інше ФГ (крім ФГ "Сарматія") ОСОБА_1 створено не було, зокрема, протягом всього 10річного строку дії Договору оренди землі від 14.03.2014.

Орендодавцем не ставилося питання про визнання договорів оренди із Остапенком Д.О. недійсними через нестворення ним ще двох окремих ФГ, на доказ відсутності його наміру отримання ділянок в оренду саме для цієї мети.

Чинним законодавством дійсно не передбачено, протягом якого мінімального строку після отримання ділянки в оренду має бути створено ФГ, однак в даному випадку суд вважає, що слід застосовувати критерій "нормально необхідного строку".

Суд вже визначився та обґрунтував, що оскільки всі три вище вказані земельні ділянки були отримані Остапенком Д.О. в оренду 14 та 22 березня 2014 року, тобто до часу створення/реєстрації ФГ "Сарматія" 25.11.2014, то саме на їх базі і було створено це господарство.

Чинним законодавством передбачено, що на підставі дотримання правил та порядку отримання громадянином земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства і подальшої реєстрації ним ФГ, новостворене ФГ, як юридична особа, повністю перебирає на себе повноваження орендаря за договором оренди такої ділянки замість свого засновника - фізичної особи.

Така процедура підтверджена і сталою судовою практикою з даного питання.

Зокрема Велика Палата ВС відстоює позицію про те, що з моменту, коли фізична особа створила фермерське господарство, у правовідносинах користування земельною ділянкою відбувається фактична зміна орендаря й обов`язки землекористувача земельної ділянки переходять до фермерського господарства з дня його державної реєстрації (постанова ВП ВС від 16.01.2019 у справі № 483/1863/17).

У такому випадку законодавець не вимагає обов`язкового укладення додаткової угоди про зміну сторони договору - Орендаря на ФГ.

Так, у постанові від 30.06.2020 у справі № 927/79/19 Велика Палата ВС зазначила, що після проведення державної реєстрації фермерського господарства та переходу до нього прав і обов`язків орендаря земельної ділянки за договором оренди землі таке господарство звертається до державного реєстратора для проведення державної реєстрації відповідного права оренди на підставі поданого ним договору оренди землі державної та комунальної власності, укладеного засновником цього фермерського господарства. При цьому, укладення з орендодавцем та подання державному реєстратору додаткової угоди до договору оренди землі про заміну орендаря з громадянина на фермерське господарство чинним законодавством України не передбачене і, відповідно, не є обов`язковим.

Отже ФГ "Сарматія" є законним орендарем також і земельної ділянки площею 3,4000 га з кадастровим номером :01:003:0522, відомості про яку було подано державному реєстратору при створенні ФГ.

Виходячи з викладеного позивач, ФГ "Сарматія" у відносинах сторін є належним позивачем, який має право на отримання коштів за Договором суборенди від 11.05.2016 (а.с. 26 том 1) від відповідача.

Суд не погоджується із доводами відповідача, що Договір суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 (а.с. 26 том 1) є частково недійсним/нікчемним в пункті 9 про визначення суборендної плати, яка на думку відповідача, перевищує орендну плату за цю ж ділянку.

За умовами п. 9 Договору оренди землі від 14.03.2014 (а.с. 23 том 1) між ГУ Держземагенства і Остапенком Д.О., орендна плата становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і станом на час укладення договору вона становила 4063,99 грн. на рік.

За умовами п. 9 Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 (а.с. 26 том 1) між Остапенком Д.О. та ПП "Агротрейд Групп", суборендна плата становить 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і на момент укладення договору визначена у розмірі 6887,91 грн. на рік.

В даному питанні суд погоджується із позицією позивача, що для оцінки відповідності розміру орендної плати відносно до розміру суборендної плати слід виходити із критеріїв їх визначення за обома договорами.

У відзиві на позов відповідач просить застосувати наслідки нікчемності окремої частини правочину - п. 9 Договору суборенди землі від 11.05.2016 на підставі ч. 2 ст. 228 ЦК України (нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок) та ст. 216,217,236 ЦК що нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків.

За умовами п. 5 Договору оренди від 14.03.2014 розмір орендної плати вираховується від розміру нормативної грошової оцінки землі із урахуванням коефіцієнта індексації.

На момент укладення договору оренди сторони орієнтувалися на розмір НГО 90310,80 грн., від якої 4,5% становить 4063,99 грн. орендної плати на рік.

В Договорі оренди закладено умову, що якщо розмір НГО і відповідно розмір орендної плати після затвердження рішенням органом влади нового розміру НГО буде більшим, ніж передбачено на час укладення договору, то різницю орендар сплачує до відповідного бюджету в місячний строк.

На момент укладення Договору суборенди від 11.05.2016 НГО цієї ж земельної ділянки вже зафіксовано сторонами у розмірі 153064,63 грн. (п. 5 Договору), яка затверджена станом на 01.01.2016.

Відповідно 4,5% від цього розміру НГО становить 6887,91 грн. (п. 9 Договору суборенди) на рік.

Таким чином в обох Договорах закладено один і той же критерій і спосіб визначення плати за землю - 4,5% від актуального розміру НГО земельної ділянки і , звичайно, вирахувана сума річної орендної плати у 2014 та у 2016 році за обома договорами (на час їх укладення) математично буде різною. Але по факту розмір плати за землю буде однаковим у тому періоді, де обидва договори вже діють одночасно.

Умови обох договорів не дозволяють суду прийти до висновку, що для одного договору (оренди) розмір НГО буде одним, а для іншого (суборенди) - іншим в один і той же період їх чинності. Цей показник НГО змінюється одночасно для обох договорів.

Згідно ст. 8 ЗУ "Про оренду землі" умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

Відповідач вірно стверджує, що розмір суборендної плати не може бути більшим за розмір орендної плати, однак відповідач не довів що у даному випадку це має місце.

Тому суд не вбачає підстав для висновку, що договір суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 є нікчемним в частині визначення розміру орендної плати.

Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є: орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Отже в даному випадку договір суборенди без умови щодо плати за землю існувати далі взагалі не може як правочин, однак досягнення такої мети (як вказав представник відповідача) ПП "Агротрейд Групп" не переслідує.

На думку суду, підстави нікчемності умов п. 9 Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 не доведені, тому суд відхиляє такі доводи відповідача.

Як вказав позивач і це не заперечено відповідачем, Договір суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 слід вважати розірваним з 07.06.2023 (дата постанови ВС у справі № 706/131/21 Христинівського районного суду Черкаської області щодо розірвання договорів суборенди).

Позивач просить, зокрема, стягнути з відповідача 43738,04 грн. як суму основного боргу по суборендній платі за період з лютого 2017 по 06.06.2023 року (розрахунок а.с. 60 том 1).

Відповідач у відзиві на позов (а.с. 112 том 1) просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача за період з липня 2017 по липень 2020 на підставі ст. 257, 258 ЦК України (загальна у три роки та скорочена в один рік щодо пені).

З даного питання судом встановлено наступне:

За правилами п. 11 Договору суборенди від 11.05.2016 орендна плата вноситься щомісячно не пізніше 30 числа наступного місяця. Отже кожного місяця у відповідача виникає окреме самостійне зобов`язання по сплаті орендної плати, щодо якого також окремо обраховується і строк позовної давності та нараховується пеня.

Законом України від 30.03.2020 р. N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" - чинний з 02.04.2020 року, було внесено такі зміни до ЦК України:

5. Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., NN 40 - 44, ст. 356) доповнити пунктами 12 - 14 такого змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

За правилами ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, зокрема, 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини.

У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин.

Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Суд погоджується із позицією позивача щодо обрахунку строку позовної давності і вважає, що незважаючи на набрання чинності ЗУ від 30.03.2020 р. N 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" з 02.04.2020 року, його норми про зупинення перебігу позовної давності застосовуються до всього періоду карантину, який розпочато з 12.03.2020, оскільки саме так законодавцем сформулювано норму, яка стосується події карантину всієї його тривалості.

Це означає, що якщо на момент введення карантину для певного зобов`язання ще тривав строк позовної давності, то позовна давність фактично зупиняє свій перебіг на весь строк карантину.

Постановами КМУ було встановлено карантин на всій території України, терміни якого неодноразово продовжувалися:

Так, згідно постанови КМУ № 211 від 11.03.2020 установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин.

Постановою № 383 від 25.04.2023 карантин остаточно було продовжено до 30 червня 2023 року.

Постановою КМУ від 27 червня 2023 р. № 651 на всій території України з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 скасований карантин, який був встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Однак слід також врахувати, що одночасно, в період дії карантину діяв воєнний стан, введений з початком повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 року, який безперервно продовжувався Указами Президента і який не завершено до сьогоднішнього дня.

Так, Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022 з 24.02.2022 з 05:30 год запроваджено воєнний стан, який безперервно продовжувався термінами на 90 днів.

15 січня 2025 року Верховна Рада ухвалила закони №12404 та №12405 про чергове продовження строку дії воєнного стану і мобілізації в Україні з 8 лютого до 9 травня 2025 року.

Згідно нині чинного п.19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України - у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже для тих вимог, за якими строк позовної давності був чинним станом на 12.03.2020, строк позовної давності зупиняється на весь період карантину та воєнного стану.

Позивач щодо основного боргу за суборенду просить стягнути з відповідача по 573,99 грн. (щомісячний платіж з розрахунку 6887,91 : 12) починаючи з 01 лютого 2017 по дату розірвання договору 07.06.2023.

Отже за першим платежем звичайний трирічний строк позовної давності триває з 31.03.2017 по 31.03.2020, а з 12.03.2020 слід вважати, що цей строк вже було продовжено на весь строк карантину та воєнного стану.

Таким чином позивач не пропустив строк позовної давності ні за основним боргом, ні за пенею, за всі періоди, починаючи з платежу за лютий 2017, право вимоги якого у позивача виникло з 31.03.2017.

Заявляючи про застосування строку позовної давності до вимог позивача, відповідач одночасно стверджує, що ним було повністю внесено всі платежі за суборенду, які сплачувалися ПП Агротейд Групп" як на користь ФГ "Сарматія" так і на користь громадянина Остапенка Д.О., про що в справу подано докази.

В ході розгляду справи на неодноразові пропозиції та вимоги суду щоб обидві сторони провели повну звірку розрахунків і визначилися за які періоди та за якими договорами суборенди відповідач сплачував кошти, а позивач їх приймав, сторони ніякого узгодження не здійснили через триваючий конфлікт.

Відповідач навіть заявляв про намір витребувати назад сплачені кошти за тими платіжними документами, які подано до відзиву на позов без чіткого визначення платежу в них щодо конкретного договору, однак в ході розгляду справи таких дій вчинено не було.

З копій платіжних доручень у справі (а.с. 154-157 том 1) вбачається, що за період квітня -грудня 2017 року відповідач сплачував кошти на користь Сарматія ФГ і у призначенні платежу вказувалися лише що це "орендна плата згідно договору суборенди землі без ПДВ". Загальна сума сплати склала 100 859,22 грн.

Відповідач навіть в ході розгляду справи не вчинив ніяких дій зі свого боку для повідомлення позивача в односторонньому порядку, за якими договорами суборенди було внесено ці платежі (бо саме відповідач є платником всіх платежів, який формує їх призначення).

Спір у справі стосується стягнення боргу за Договором суборенди земельної ділянки від 11.05.2016, об`єктом якої є земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:0522 площею 3,4000 га.

Щомісячний платіж за цією ділянкою становить 573,99 грн. (6887,91 :12).

В ході розгляду справи із пояснень сторін встановлено, що позивач, отримавши кошти за всіма наданими у справу платіжними дорученнями, ці кошти не повернув відповідачу як кошти невідомого призначення і надалі їх утримує в себе, не зараховуючи на сплату боргу по конкретному договору суборенди і не пояснюючи при цьому правомірність своїх дій.

Сторони стверджують, що між ними є лише три договори суборенди (всі укладені 11.05.2016 - як вказано в рішенні у справі № 706/131/21 (а.с. 32 том 1), які стосуються відносин між ФГ "Сарматія" та ПП "Агротрейд Групп" щодо земельних ділянок :

кадастровий номер :01:003:0521 площею 23,5604 га;

кадастровий номер :05:001:0038 площею 49,7413 га;

кадастровий номер 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га;

Платіжні доручення за період квітня-грудня 2017 відповідають існуванню боргу по Договору суборенди від 11.05.2016, які стягує позивач.

Оскільки позивач не заперечує, що він утримує в себе всі кошти, сплачені відповідачем за наявними у справі платіжними дорученнями, сторони не бажають самостійно вирішити спір щодо цих коштів віднесенням їх на конкретний із трьох вказаних договорів, то суд вважає, що у складі сплачених коштів є суми, які слід віднести на сплату суборенди за ділянку з кадастровим номером :01:003:0522 площею 3,4000 га.

Щомісячний платіж в сумі 573,99 грн. за цю ділянку вміщується в платежі за вказаними платіжними дорученнями (а.с. 154-157 том 1), загальний розмір яких становив від 7819,28 до 14450,00 грн. щомісячно (загальна сума сплати - 100 859,22 грн.). Так, за платіжними дорученнями сплачено:

- від 25.04.2017 № 287 на суму 12 700 грн;

- від 12.05.2017 № 310 на суму 13 300 грн;

- від 27.07.2017 № 359 на суму 13 200 грн;

- від 01.09.2017 № 422 на суму 14 450 грн;

- від 27.09.2017 № 518 на суму 13 129,94 грн;

- від 30.10.2017 № 580 на суму 13 130 грн;

- від 24.11.2017 № 664 на суму 13 130 грн;

- від 13.12.2017 № 690 на суму 7 819,28 грн.

За правилами ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оскільки відповідач, зокрема, стверджує також і щодо відсутності у нього боргу за суборенду спірної земельної ділянки по договору від 11.05.2016 і надає докази сплати за суборенду, кошти за яку утримує в себе позивач за спірні періоди, то суд схиляється до висновку, що розрахунок між сторонами було проведено.

З приводу розміру такого розрахунку та чи повністю наданими доказами про сплату боргу перекривається заборгованість за спірні періоди, судом встановлено наступне:

Оскільки сторонами не було погоджено інше умовами Договору суборенди від 11.05.2016 та призначеннями платежів у платіжних дорученнях (а.с. 154-157 том 1), суд вважає, що позивач мав право закривати борг по календарній черговості його виникнення.

Отже, оскільки сторони не бажають самостійно врегулювати питання про призначення платежів, але при цьому сплачені кошти позивач утримує в себе, а відповідач не ставить питання про їх повернення, в інтересах фактичного вирішення спору між сторонами суд приходить до висновку, що сплатами по 573,99 грн. у складі коштів, які сплачувалися за платіжними дорученнями (а.с. 154-157 том 1) відповідачем було погашено борг за договором суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 за періоди, які мали бути оплачені з 31.03.2017 по 31.01.2018 (лютий-листопад 2017 з урахуванням 30денного терміну на сплату).

Суд також вказує, що зобов`язання має бути добросовісним, розумним та справедливим (ч. 3 ст. 509 ЦК України).

Заборона суперечливої поведінки міститься у положеннях ст. 13 ЦК України, від якої мають утримуватися обидві сторони і в першу чергу за власною згодою мають врегульовувати спірні питання виконання договірних зобов`язань.

Також в справу відповідачем до відзиву на позов (а.с. 165 том 1) було подано докази сплати коштів ПП "Агротрейд Групп" в сумі 117 486,01 грн. поштовим переказом від 29 жовтня 2023 року (а.с. 166-167 том 1) на користь Остапенка Д.О.

У призначенні платежу вказано, що це оплата по договорах оренди землі від 11.05.2016.

Третя особа отримання вказаних коштів не заперечує. Датами 11.05.2016 було укладено три договори суборенди, що не заперечується сторонами.

Третя особа та позивач теж остаточно не врегулювали між собою питання зарахування сплачених коштів у погашення боргу за спірним договором.

Згідно ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності з метою ефективного захисту порушеного права.

Суд приходить до висновку, що враховуючи конфлікт інтересів між сторонами з приводу належного Орендодавця, утримання сплачених відповідачем коштів і ФГ "Сарматія" і ОСОБА_1 , жоден з яких не повернув кошти на адресу відповідача, а ОСОБА_1 є директором і засновником ФГ "Сарматія" та співзасновником ПП "Агротрейд Групп", тому сплачені відповідачем на користь Остапенка Д.О. кошти в сумі 117 486,01 грн. слід зарахувати у проведення розрахунків за договорами суборенди для вирішення спору між сторонами.

При цьому суд враховує наступні обставини:

Серед трьох договорів суборенди є ділянка із кадастровим номером :05:001:0038 площею 49,7413 га.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.08.2020 у справі № 925/360/20 розірвано договір оренди цієї ділянки від 27.03.2014. Судове рішення набрало законної сили 24.03.2021 (а.с. 136 том 1).

Тому після розірвання цього договору оренди автоматично є розірваним і договір суборенди цієї ж земельної ділянки, який залежить від строку його дії (ч. 4 ст. 8 ЗУ "Про оренду землі").

Тому всі платежі, здійснені відповідачем з квітня 2021 слід розподіляти лише на два інші чинні договори суборенди по ділянках :

кадастровий номер :01:003:0521 площею 23,5604 га;

кадастровий номер 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га;

Паралельно даній справі № 925/1124/24 Господарським судом Черкаської області вирішується спір між тими ж сторонами у справі № 925/1123/24 про стягнення боргу за договором суборенди землі від 11.05.2016 щодо ділянки з кадастровим номером 712461000:01:003:0521 площею 23,5604 га за той же період з лютого 2017 по 06.06.2023 року. В обох справах беруть участь ті самі представники обох сторін.

Сторонами не заперечується, що за умовами Договору суборенди землі від 11.05.2016 щодо ділянки з кадастровим номером 712461000:01:003:0521 річна плата становить 49932,88 грн. на рік.

Між сторонами також немає спору, що за умовами п. 9 Договору суборенди землі від 11.05.2016 щодо ділянки з кадастровим номером :05:001:0038 загальною площею 49,7413 га, розмір річної плати за суборенду становить 100 738,41 грн.

Отже щодо земельних ділянок з кадастровими номерами місячний платіж становить:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (49932,88 : 12 = 4161,07грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (100738,41 :12 = 8394,87грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (6887,91:12= 573,99 грн.)

Загальна сума щомісячних платежів за трьома ділянками становить 13 129,93 грн.

Оскільки сторони на пропозицію суду не побажали прийняти спільне рішення з приводу точного розподілу сплачених сум коштів на три договори суборенди землі, такий розподіл слід здійснити суду самостійно.

Суд вважає, що в даному випадку слід застосувати пропорційність зарахування коштів в оплату за кожним договором. Загальна сума гектарів за всіма договорами суборенди становить 76,7017 га. і їх відсоткове співвідношення по ділянках є таким:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (30,72%)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (64,85%)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (4,43 %)

Отже сплачені 100 859,22 грн. за платіжними дорученнями в період квітня-грудня 2017 слід розподілити таким чином:

- за період квітня-листопада 2017 виходячи з розрахунку 13 129,93 грн. за три ділянки, відповідач мав сплатити 105039,44 грн. (13129,93 х 8 місяців). Сплачено було 93039,94 грн. Різниця становить 11 999,50 грн.

Тому недоплата за суборенду в листопаді 2017 становила по ділянках з кадастровими номерами:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (30,72% = 3686,25 грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (64,85% = 7 781,67 грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (4,43 % = 531,57 грн. )

Платіжним дорученням № 690 від 13.12.2017 відповідач сплатив на користь позивача 7 819,28 грн., чого не вистачає на повний платіж ( 13129,93 грн.) на всі три ділянки. Тому суд також робить пропорційний розподіл сплачених коштів на три ділянки:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (30,72% = 2402,08 грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (64,85% = 5070,80 грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (4,43 % = 346,39 грн. )

Цими коштами по календарній черговості закриваються борги за листопад 2017 і тому в залишок за грудень 2017 фактично було сплачено:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (3686,25- 2402,08 = 1284,17 грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (7 781,67-5070,80 = 2710,87 грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (531,57-346,39 =185,18 грн. )

Отже борг за грудень 2017 по суборенді земельних ділянок становить

:01:003:0521 площею 23,5604 га (4161,07 - 1284,17 = 1758,99грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (8394,87- 2710,87 = 3324,07грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (573,99 - 185,18 = 227,60грн.)

Загальна сума боргу - 5310,66 грн.

29 жовтня 2023 року відповідач поштовим переказом сплатив на користь Остапенка Д.О. кошти в сумі 117 486,30 грн. із призначенням платежу "оплата по договорах оренди землі б/н від 11.05.2016" (а.с. 166-167 том 1).

Суд вже обґрунтував, що він приходить до висновку, що тим самим відповідач сплатив існуючий борг за трьома вказаними договорами суборенди землі, який також слід розділити пропорційно, виходячи з такого обрахунку:

:01:003:0521 площею 23,5604 га (49932,88 : 12 = 4161,07 грн. )

:05:001:0038 площею 49,7413 га (100738,41 :12 = 8394,87 грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (6887,91:12= 573,99 грн.)

Загальний розмір місячних платежів становить 13 129,93 грн.

В першу чергу цими коштами закриваються попередні борги за грудень 2017 в загальному розмірі 5310,66 грн.

Залишок для розподілу таким чином становить 112 175,64 грн. (117 486,30 - 5310,66).

Цих коштів вистачає для оплати повних 8 місяців суборенди землі за трьома договорами, тобто до серпня 2018 року включно (13 129,93 х 8 = 105 039,44 грн.).

Залишок коштів для подальшого розподілу на вересень 2018 становить 7136,20 грн. (112175,64-105039,44).

:01:003:0521 площею 23,5604 га (30,72% = 2192,24 грн.)

:05:001:0038 площею 49,7413 га (64,85% = 4627,83 грн.)

712461000:01:003:0522 площею 3,4 га (4,43 % = 316,13 грн. ).

Отже з вересня 2018 за відповідачем рахується борг по платі за суборенду земельної ділянки :01:003:0522 площею 3,4000 га в розмірі 257,86 грн. (573,99 - 316,13 грн.).

За подальші періоди з жовтня 2018 по 06 червня 2023 року відповідач мав би сплатити за суборенду вказаної ділянки ще 32258,24 грн. (573,99 х 56 місяців + 114,80 грн. за 6 днів червня 2023).

Отже загальна сума боргу по платі за суборенду сказаної ділянки за період з вересня 2018 по 06 червня 2023 року становить 32 516,10 грн. (257,86 +32258,24).

Доказів добровільної сплати вказаних коштів відповідач суду не надав, строк виконання зобов`язання є таким, що настав, тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивач належить лише 32516,10 грн. за суборенду земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0522 площею 3,4000 га.

Позивач просить стягнути з відповідача також і 17104,00 грн. неустойки за неповернення земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0522 площею 3,4000 га. після набрання чинності рішенням суду про розірвання щодо неї договору суборенди землі 07.06.2023 року (розрахунок а.с. 86 том 1).

Цю вимогу позивач обґрунтовує ст. 785 ЦК України, якою визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

В матеріалах справи знаходиться Витяг з ДР речових прав (а.с. 30 том 1) щодо вказаної ділянки, в якому міститься запис (на звороті) що Інше речове право щодо суборенди земельної ділянки припинено 18.10.2023 на підставі рішення суду у справі № 706/131/21.

Згідно ч. 6 ст. 8 ЗУ "Про оренду землі" право суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Отже з моменту реєстрації в ДР запису про припинення речового права, право суборенди у відповідача припиняється і з 18.10.2023 ПП "Агротрейд Групп" не має права користуватися вказаною ділянкою.

Представник відповідача користування вказаною ділянкою навіть після 07.06.2023 заперечив. Причини реєстрації припинення речового права суборенди у відповідача в жовтні 2023 замість червня 2023 позивач не пояснив.

В справу з боку позивача не подано ніяких доказів, що це протиправне користування з боку відповідача мало місце і тривало в період з 08.06.2023 по 04.09.2024 (як вказано в розрахунку неустойки а.с. 86 том 1).

Відсутність Акту приймання-передачі ділянки на повернення її із суборенди в даному випадку не є вирішальним доказом для встановлення факту, що відповідач продовжує користування спірною земельною ділянкою.

Перевагу в даному випадку суд надає доказу припинення іншого речового права суборенди у відповідача в ДР речових прав та відсутності доказів існування спору (наприклад, листування, позов до суду) між сторонами щодо примусового поверненні ділянки із суборенди за визначені позивачем періоди та починаючи з 07.06.2023.

За правилами ст. 79 ГПК України Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд надає перевагу відсутності у позивача належних і допустимих доказів, що відповідач продовжував користуватися спірною земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0522 площею 3,4000 га після 07.06.2023 року.

Отже позивач не довів існування та правомірність підстав (факт продовження користування спірною ділянкою) для нарахування відповідачу неустойки в розмірі подвійної плати за користування земельною ділянкою в період з 08.06.2023 по 04.09.2024 на суму 17 104,90 грн. (а.с. 86 том 1).

Підстав для примусового стягнення цієї суми немає, у позові в цій частині слід відмовити.

За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Така відповідальність визначена законом і тому не має значення, чи було сторонами окремо узгоджено застосування інфляційних та процентів річних у договорі за прострочення зобов`язання.

Перевіривши розрахунки позивача в частині інфляційних та 3% річних (а.с. 61 том 1) суд приходить до наступних висновків:

Суд вже визначився та обґрунтував, що сплачені кошти платіжними дорученнями на загальну суму 100 859,22 (а.с. 154-157 том 1) в квітні-грудні 2017 повністю закривають борг по суборенді за період до листопада 2017 включно.

Борг за грудень 2017 по суборенді земельних ділянок становив, зокрема по спірній ділянці з кадастровим номером 712461000:01:003:0522 площею 3,4 га -- 227,60 грн.

Цей борг було сплачено 29.10.2023 відповідачем поштовим переказом на користь Остапенка Д.О. у складі коштів в сумі 117 486,30 грн. із призначенням платежу "оплата по договорах оренди землі б/н від 11.05.2016".

Тому за період існування боргу за листопад 2017 по 28.10.2023 відповідач має сплатити на суму залишку боргу (227,60 грн.) --- 167,16 (інфляційних втрат) та 39,98 грн. (як 3% річних).

За подальші періоди несплати орендної плати з грудня 2017 по вересень 2018 (а.с. 61 том 1) період обрахунку інфляційних та 3% річних слід обмежити до 28.10.2023 (коли цей борг повністю погасився поштовим переказом) і він в загальній сумі становить 4163,95 грн. інфляційних втрат та 1009,59 грн. як 3% річних.

За подальші періоди існування несплаченого боргу по суборендній платі з жовтня 2018 по 06 червня 2023 позивач вірно розрахував інфляційні та 3% річних до 04.09.2024, що складає 13476,35 грн. інфляційних втрат та 3352,74 грн. як 3% річних (зі щомісячної суми боргу по 573,99 грн.).

Тому загальний розмір інфляційних втрат складає 17 807,46 грн. (167,16 +4163,95 + 13476,35) та 4402,31 грн. як 3% річних (39,98 + 1009,59 + 3352,74).

Докази сплати цих коштів у добровільному порядку в справі відсутні, тому вказана заборгованість належить до примусового стягнення з відповідача на користь позивача.

В решті вимог за цими платежами у стягненні слід відмовити через неправильні розрахунки.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п.13 Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016 за несвоєчасну сплату орендної плати сплачується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період прострочення за кожен день прострочення платежу.

Позивач просить стягнути з відповідача 4289,87 грн. пені за період її нарахування з 31.03.2019 по 31.01.2024 починаючи з платежу за лютий 2019 (а.с. 76 том 1) із розрахунку щомісячного боргу по 573,99 грн.

Виходячи із наданих суду розрахунків пені, позивач дотримався вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, якою було визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Через небажання сторін самостійно узгодити розподіл сплачених коштів за платіжними дорученнями (а.с. 154-157 том 1) за період квітня-грудня 2017 року та 117 486,30 грн. сплачених 29.10.2023 поштовим переказом, суд самостійно відніс їх пропорційно на три договори суборенди між сторонами для оплати календарної черговості виникнення боргу починаючи з лютого 2017 року

і до вересня 2018 (як обґрунтовано вище).

Пеня позивачем розрахована за щомісячними простроченими платежами суборенди вже по тих місяцях (в кожному із яких виникає самостійне зобов`язання по суборенді), які не входять у період 2017 - вересень 2018 року, борг за який позивач мав право перекрити коштами, які ПП "Агротрейд Групп" сплатив у квітні-грудні 2017 та 29.10.2023 року і саме так їх розподілив суд на сплату боргу.

Тому нарахування пені за визначений позивачем період є вірним, вона добровільно не сплачена відповідачем і тому її слід стягнути примусово з ПП "Агротрейд Групп" в сумі 4289,87 грн.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач довів правові підстави позову і свої права, як належного позивача на стягнення спірних коштів заборгованості за суборенду земельної ділянки із кадастровим номером :01:003:0522 площею 3,4000 га, однак через невірні розрахунки та безпідставність стягнення неустойки за неповернення ділянки, позов підлягає лише до часткового задоволення і до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 32 516,10 грн. залишку основного боргу за суборенду; 4289,87 грн. пені, 17 807,46 грн. інфляційних втрат та 4402,31 грн. як 3% річних (Всього - 59 015,74 грн.).

В решті вимог та щодо стягнення неустойки в розмірі 17 104,90 грн. у позові слід відмовити через неправильні розрахунки.

На підставі ст. 129 ГПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (62,78%) з відповідача на користь позивача належить стягнути 1520,78 грн. (94004,77 х 1,5% (не менше 3028) х 0,8 = 2422,40 х 62,78%) на відшкодування сплаченого судового збору, поклавши його решту на позивача.

Чинним законодавством не заборонено проводити пропорційний розподіл мінімальної суми судового збору при частковому задоволенні позовних вимог.

У позові позивач просить суд зазначити в резолютивній частині рішення про подальше нарахування органом примусового виконання рішень на стягувані суми боргу 3% річних з 05.09.2024 і до моменту повної сплати боргу.

Згідно ч. 10 ст. 238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Оскільки застосування такого порядку є правом, а не обов`язком суду, суд не приймає рішення в цій частині вимог.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "АГРОТРЕЙД ГРУПП" (код 32588017, м. Христинівка, Черкаська область, вул. Стадіонна, 2) на користь Фермерського господарства "САРМАТІЯ" (код 39510392, м. Христинівка, Черкаська область, вул. Стадіонна, 2) -- 32516,10 грн. залишку основного боргу за суборенду; 4289,87 грн. пені, 17 807,46 грн. інфляційних втрат, 4402,31 грн. як 3% річних на підставі Договору суборенди земельної ділянки від 11.05.2016, кадастровий номер ділянки :01:003:0522 та 1520,78 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 18 березня 2025 року

Суддя Н.М. Спаських