ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5699/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О.,

розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд. 1)

до відповідача: Муртазіна Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 50 107, 22 грн

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог.

27.12.2024 Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом від 25.10.2024 за вх. № ГСОО 5846/24 про стягнення на його користь з ОСОБА_1 (далі відповідач) заборгованості з орендної плати в сумі 45 968, 94 грн, неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди в сумі 4138, 28 грн та судового збору в сумі 3028 грн.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч. 7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 17.01.2025 була надіслана відповідачу на його юридичну адресу, що зазначена в ЄДР, та повернута засобами поштового зв`язку із вказівкою такого повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення.

Порядок направлення та вручення судових рішень визначений у ст. 242 ГПК України.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня (ч. 5 ст. 242 ГПК).

У випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення (ч. 11 ст. 242 ГПК).

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ч. 6 ст. 242 ГПК).

Виходячи зі змісту ст. 242 ГПК, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил № 270 у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДР прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), і судовий акт повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17.11.2021 у справі № 908/1724/19, від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19 та від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 14.06.2024 у справі № 910/8002/23).

Також, суд повідомив відповідача про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі № 916/5699/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження та про можливість надання відзиву шляхом розміщення резолютивної частини ухвали від 17.01.2025 на сайті «Судова влада України», що підтверджується роздруківкою з даного сайту за 29.01.2025.

Отже, судом було вчинено всі необхідні дії щодо повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, про можливість вчинення відповідних процесуальних дій, надано можливість викласти свої заперечення проти задоволення позовних вимог.

Водночас суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зі змісту ст. 165 ГПК України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, жодних заперечень проти позову не надав, з огляду на що суд вважає за можливе відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

З огляду на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи з метою забезпечення доступу до правосуддя, гарантованого державою та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути дану справу в межах розумного строку.

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Відповідачу згідно з договором оренди від 03.01.2018 № 154/51, укладеним з позивачем, надано в строкове платне користування об`єкт комунальної власності нежитлову будівлю загальною площею 41, 9 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 79/1б, строком до 03.12.2020.

Позивач повідомляє, що з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець Муртазін Андрій Іванович припинив свою діяльність.

У зв`язку з систематичною несплатою відповідачем орендної плати та порушення профілю використання об`єкта оренди, позивач звернувся із позовною заявою про розірвання договору оренди об`єкта комунальної власності від 03.01.2018 № 154/51, виселення та стягнення заборгованості. Рішенням Господарського суду від 03.02.2020 у справі № 916/3114/19, яке набрало законної сили 27.02.2020, розірвано договір оренди нежитлового приміщення №154/51 від 03.01.2018р., виселено Фізичну особу-підприємця Муртазіна Андрія Івановича з нежитлової будівлі, загальною площею 49,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та стягнуто 115 714, 13 грн заборгованості по орендній платі, 11 911, 22 грн, пені, 5756, 38 грн судового збору.

Вказує, що відповідач до 27.02.2020 повинен був виконувати свої обов`язки належним чином і своєчасно сплачувати орендну плату та після припинення строку дії договору оренди 27.02.2020 відповідно до його п. 4.7. передати орендодавцю приміщення за актом приймання-передачі, однак об`єкт оренди був повернутий орендодавцю лише 05.03.2020 за актом приймання-передачі.

Оскільки відповідачем не сплачено орендну плату за період з 01.09.2019 по 26.02.2020, чим порушено п. п. 2.2., 2.4. договору, ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у нього виникла заборгованість у розмірі 45 968, 94 грн.

Позивач посилається на положення ст. ст. 11, 525, 526, 549, 611, 612, 614, 626, 629, 631, 654, 763, 785, 795 ЦК України, ст. ст. 173, 283 ГК України вказує, що строк дії договору та строк виконання зобов`язань за договором не є тотожними, а закінчення строку дії договору не є підставою припинення зобов`язань за договором.

Позивач вказує, що з орендаря підлягає стягненню неустойка за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди у розмірі подвійної орендної плати за кожен місяць прострочення, що за період з 27.02.2020 по 05.03.2020, яка складає 4138, 28 грн.

Щодо строку звернення з позовною заявою позивач вказав, що з огляду на приписи ст. ст. 256, 257 та п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості з орендної плати ним не пропущена.

Оскільки відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надав, суд у відповідності до ч. 13 ст. 8, ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178, ч. 5 ст. 252 ГПК України, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

03.01.2018р. між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Муртазіним А.І. (орендар) було укладено договір оренди № 154/51 нежилого приміщення, відповідно до п. п. 1.1., 1.3. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлову будівлю, загальною площею 41,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 79/16. Термін дії договору оренди: з 03.01.2018 по 03.12.2020.

Згідно з п.п. 2.2., 2.4. договору за орендоване приміщення орендар, зобов`язується сплачувати орендну плату, що становить за перший, після підписання договору оренди, місяць 5701 грн. (без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції) та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. Податок на додану вартість, розраховується відповідно до вимог чинного законодавства. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

П. 4.1. договору передбачено, що вказані у п. 1.1. приміщення орендодавцем передаються орендарю виключно під розміщення майстерні з надання побутових послуг населенню.

П. 4.7. договору, на який посилається позивач у поданій ним позовній заяві, як на підставу виникнення обов`язку у відповідача щодо повернення орендованого приміщення, визначено, що після закінчення строку дії договору чи у випадку його дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Згідно з п. 4.10. договору у випадку припинення дії цього договору, у зв`язку з закінченням строку чи дострокового розірвання договору, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання-передачі приміщення.

Відповідно до п. 7.1.1 договору дія договору оренди припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; продажу об`єкта оренди за участю орендаря; загибелі об`єкта оренди; достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства або ліквідації орендаря; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідачем у користування об`єкт оренди було прийнято за актом від 03.01.2018 прийому-передачі нежитлової будівлі до договору оренди від 03.01.2018 № 154/51.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2020 у справі № 916/3114/19, яке набрало законної сили 27.02.2020, стягнуто з Фізичної особи підприємця Муртазіна Андрія Івановича на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради 115 714, 13 грн заборгованості по орендній платі за період з 01.08.2018 по 31.08.2019, 11 911, 22 грн пені, 5756, 38 грн судового збору; розірвано договір оренди нежитлового приміщення №154/51 від 03.01.2018р., укладений між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та Фізичною особою-підприємцем Муртазіним Андрієм Івановичем; виселено Фізичну особу-підприємця Муртазіна Андрія Івановича з нежитлової будівлі, загальною площею 49,1 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Позивач засобами поштового зв`язку направляв відповідачу претензію, в якій Департамент комунальної власності Одеської міської ради вимагав у місячний строк сплатити заборгованість по орендній платі за період з 01.09.2019 по 26.02.2020 в розмірі 45 968, 94 грн та неустойку в розмірі 112 867, 18 грн.

Вказана претензія повернена засобами поштового зв`язку із вказівкою такого повернення «за закінченням терміну зберігання».

Позивач засобами поштового зв`язку направляв відповідачу претензію, в якій Департамент комунальної власності Одеської міської ради вимагав у місячний строк сплатити заборгованість по орендній платі за період з 01.09.2019 по 26.02.2020 в сумі 45 968, 94 грн та неустойку в сумі 4138, 28 грн.

Вказана претензія повернена засобами поштового зв`язку із вказівкою такого повернення «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з актом від 05.03.2020 приймання-передачі нежитлового приміщення, підписаного між позивачем та відповідачем, останній передав орендодавцю нежитлові будівлі загальною площею 41, 9 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 79/1б за згодою сторін.

Відповідач у заяві від 28.11.2023, адресованій позивачу, стосовно наявності у нього заборгованості з орендної плати за користування нежитловою будівлею за адресою вул. Канатна, 79/1 погодився, проте повідомив, що через скрутне матеріальне положення не має змоги її погасити одним платежем, у зв`язку з чим зобов`язується погасити всю заборгованість протягом півроку (не пізніше травня 2024).

5. Позиція суду.

Розглядаючи даний спір суд врахував, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 30.09.2020 внесено запис про припинення підприємницької діяльності Муртазіна Андрія Івановича.

За положеннями ст. 51 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 26.06.2019 по справі № 760/13915/18 зазначено, що фізичні особи, які на час звернення з позовом не є підприємцями, можуть звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Припинення підприємницької діяльності позивача до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа-підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

У випадку припинення ФОП, її господарські зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, оскільки безпосередньо сама фізична особа не зникає і згідно з нормами статті 52 ЦК України відповідає усім своїм майно за такими зобов`язаннями на загальних підставах (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 09.08.2017 у справі № 3-788гс17).

Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 05.06.2019 у справі №904/1083/18 (провадження № 12-249гс18), від 09.10.2019 у справі № 127/23144/18 (провадження № 14-460цс19).

Припинення підприємницької діяльності ФОП до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, якщо спірні правовідносини виникли саме щодо виконання договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності.

Отже, суд дійшов висновку про те, що якщо стороною у правовідносинах виступала фізична особа-підприємець, то припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у цих правовідносинах, а отже спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

П. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.

Згідно з ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк.

Ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Відповідно до ч. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ст. 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі припинення договору якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 в справі № 910/11131/19, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.07.2021 в справі №904/577/20, 21.03.2023 у cправі № 922/1155/20 та інших.

Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Верховний Суд в постановах від 19.07.2023 у справі № 924/746/22, від 19.10.2021 у справі № 922/4268/20 зазначав, що невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі) у разі припинення Договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності, як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, у зв`язку з чим орендна плата за користування майном за умовами договору, що припинився, не нараховується. У разі продовження користування орендарем орендованим приміщенням, у орендодавця виникає право нарахування за користування приміщенням неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Договір оренди № 154/51 нежилого приміщення від 03.01.2018 достроково розірваний за рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2020 у справі № 916/3114/19, яке набрало законної сили 27.02.2020.

Таким чином, даний договір вважається припиненим з 27.02.2020.

За умовами договору оренди нежилого приміщення від 03.01.2018 № 154/51 у випадку його дострокового розірвання відповідач зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі їх в оренду (п. 4.7.).

Отже, з урахуванням приписів ст. ст. 6, 627, ч. ч. 2, 3 ст. 653, 785 ЦК України моментом припинення договору є дата набрання рішенням Господарського суду Одеської області від 03.02.2020 у справі № 916/3114/19 законної сили, а саме 27.02.2020, а обов`язок відповідача повернути об`єкт оренди відповідно до п. 4.7. Договору виник із дати припинення дії договору з 27.02.2020 та тривав до 13.03.2020 включно.

Відтак із 14.03.2020 відповідач вважається таким, що прострочив повернення об`єкту оренди, а тому саме з даної дати розпочинається нарахування неустойки, як форми майнової відповідальності, за користування комунальним майном за час прострочення.

Відповідач повернув позивачу нежитлові будівлі загальною площею 41, 9 кв.м., що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 79/1б за актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 05.03.2020, який підписаний сторонами.

Отже, обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК та п. 4.7. Договору оренди № 154/51 нежилого приміщення від 03.01.2018.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати:

- можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору);

- можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Укладаючи договір оренди № 154/51 нежилого приміщення від 03.01.2018, сторони діяли на власний розсуд; не були позбавлені можливості запропонувати зміни до нього, а в разі незгоди з його умовами чи неузгодження окремих умов, мали право не укладати його.

Розрахунок позивача заборгованості по орендній платі в сумі 45 968, 94 грн за період 01.09.2019 по 26.02.2020 перевірено судом та встановлено, що його здійснено арифметично правильно та відповідно до умов договору, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період з 27.02.2020 до 05.03.2020 в сумі 4138, 28 грн, суд дійшов висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає з мотивів, викладених судом, а саме у зв`язку з відсутністю порушення зобов`язання відповідачем з повернення нежилого приміщення у строк, передбачений договором.

На підставі системного аналізу норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, ураховуючи усталену судову практику Верховного Суду, дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги задоволення позову частково, судовий збір покладається пропорційно розміру позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Муртазіна Андрія Івановича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, буд. 1; ) заборгованість по орендній платі в сумі 45 968, 94 грн (сорок п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят вісім гривень 94 копійки) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2777, 92 грн (дві тисячі сімсот сімдесят сім гривень 92 копійки).

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Мусієнко