ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/4452/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Колцун В.В.

за участю представників сторін у справі:

Від ОСОБА_1 адвокат Тарасов С.О.

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» - адвокат Гресь О.В., адвокат Слівенко В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову, суддя суду першої інстанції Гут С.Ф., м. Одеса, повний текст ухвали складено 10.10.2024

по справі №916/4452/24

за позовом ОСОБА_1

до відповідача: ОСОБА_2

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ»

про стягнення 645 318,90 доларів США заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.

ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будинок АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:014:0359; :01:007:0005; :08:000:0008.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволено; вжито заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме:

- квартиру АДРЕСА_6 ;

- будинок АДРЕСА_7 ;

- квартиру АДРЕСА_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 ;

- будинок АДРЕСА_4 ;

- квартиру АДРЕСА_5 ;

- земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:014:0359; :01:007:0005; :08:000:0008;

в межах ціни позову у сумі 645318,90 доларів США.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що предметом майбутнього позову ОСОБА_1 визначено стягнення з ОСОБА_2 645318,90 доларів США заборгованості, беззаперечним правом якого є можливість в будь-який момент розпорядитися власністю/відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для накладання арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 та перелічено у заяві ОСОБА_1 , в межах ціни майбутнього позову у розмірі 645318,90 доларів США, адже це є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Аргументи учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24.

Апелянт вказує, що між сторонами наявний спір щодо грошових коштів, які просить стягнути Заявник з відповідача на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, та не стосується захисту позивачем прав, пов`язаних з процедурою реалізації корпоративного права, оскільки предметом спору у даній справі є примусове виконання договірних зобов`язань. Оскільки між сторонами виник спір не з корпоративних правовідносин, заявниця звернулася до суду за захистом своїх майнових прав, такий спір, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апелянт зазначає, що Господарський суд Одеської області повинен був відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, так як справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не встановив наявність прямого зв`язку між запропонованими позивачем заходами забезпечення позову і предметом позову, існування реальної загрози зупинення або взагалі припинення господарської діяльності Відповідача, що матиме наслідком суттєве погіршення фінансового стану та платоспроможності останнього, та дійшов не обґрунтованого висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Апелянт також зазначає, що вартість майна, на яке накладено арешт, значно перевищує ціну позову.

Крім того, апелянт вказав, що він мав право подати свої пояснення та докази щодо непропорційності арешту. Не викликавши відповідача, суд порушив його право на захист та принцип рівності сторін.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 та відмовити у задоволенні заяви адвоката Тарасова С.О. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_2 по даній справі.

Відповідач вказує, що між сторонами виник спір щодо грошових коштів, які Позивач вимагає стягнути з Відповідача на підставі договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі. Однак цей спір не стосується захисту Позивачем прав, пов`язаних із процедурою реалізації корпоративного права, оскільки предметом спору є примусове виконання договірних зобов`язань. Природа цих правовідносин свідчить про їхню цивільно-правову сутність, адже вони виникають із зобов`язань, спрямованих на оплату грошових коштів за договором, що відображає волевиявлення сторін та підпорядковується загальним засадам договірного регулювання. У даному ж випадку спірні правовідносини мають персоналізований характер, безпосередньо стосуються розрахунків і не пов`язані із регулюванням корпоративних прав чи обов`язків у межах підприємницької діяльності. Таким чином, вирішення спору вимагає застосування норм цивільного права, що регулюють договірні зобов`язання, а не спеціальних норм, які стосуються корпоративного управління чи реалізації корпоративних прав, адже ці аспекти не є предметом позову.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24.

Позивач зазначає, що оскільки спір у даній справі виник при виконанні договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства щодо здійснення оплати вартості частки, то він підсудний виключно Господарському суду Одеської області.

Позивач вказує, що відповідач до своєї апеляційної скарги не надав належних та допустимих доказів вартості арештованого майна, а також не співмірності вжитого місцевим господарським судом заходу забезпечення позову.

Крім того, позивач вказав, що місцевий господарський суд, реалізуючи дискреційні повноваження мав право, а не обов`язок викликати відповідача у судове засідання для розгляду заяви позивача. Відповідач не навів в апеляційній скарзі із посиланням на норму права наявності виняткового випадку, який би покладав на місцевий господарський суд обов`язок викликати відповідача для розгляду заяви позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 у справі № 916/4452/24 без змін.

Додаткові пояснення по справі.

До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» надійшли письмові пояснення по суті справи, підписані адвокатом Гресь О.В.

ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» вказує, що спір у даній справі стосується стягнення заборгованості між двома фізичними особами за договором купівлі частки у статутному капіталі товариства, при цьому спір не стосується захисту позивачем своїх порушених прав, пов`язаних з процедурою реалізації корпоративного права, отже його належить розглядати за правилами цивільного судочинства. За таких умов Господарський суд Одеської області повинен був відмовити Позивачу у задоволенні Заяви про забезпечення позову, так як справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» зазначив, що суд першої інстанції застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту значно більшої вартості майна, ніж сама сума позову, а саме загальна вартість всього арештованого майна складає: 1 385 000 доларів США та 24 млн. гривень, в той час як ціна позову складає: 645 318,90 доларів США. Отже, Апелянт обґрунтовано зазначає про порушення судом першої інстанції принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» послався на те, що суд першої інстанції не викликавши Відповідача на засідання, позбавив його права на справедливий судовий розгляд і можливість захистити свої інтереси.

ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» в особі представника Гресь О.В. вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі № 916/4452/24 підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі № 916/4452/24 підлягає скасуванню.

Крім того, до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» надійшли письмові пояснення по суті справи, підписані адвокатом Слівенко В.Р.

У даних поясненнях зазначено, що судом першої інстанції вірно застосовано норми прямої дії, що визначають: предметну юрисдикцію майбутнього спору (п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК) та застосування заходів забезпечення позову до позовної заяви.

Крім того, вказано, що суд першої інстанції вірно застосував норми прямої дії, що регулюють порядок забезпечення позову, установлений ст. ст. 136-140 глави 10 Господарського процесуального кодексу України.

Третя особа також зазначила, що Відповідачем не надано суду та не надіслано сторонам і учасникам жодного доказу щодо не співмірності застосованого заходу забезпечення позову (ціни позову) вартості арештованого майна.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» в особі представника адвоката Слівенко В.Р. вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а ухвала Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про застосування заходів забезпечення позову повинна залишитись у силі.

Щодо повноважень представників Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ», колегія суддів зазначає наступне.

У даному випадку, згідно документів, наявних у матеріалах справи, інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» представляють адвокат Гресь О.В. та адвокат Слівенко В.Р.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ГПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів:

1) довіреністю;

2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність";

3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням.

Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

На підтвердження повноважень адвоката Гресь О.В. на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» у Південно-західному апеляційному господарському суді в матеріалах справи міститься:

- Договір про надання правової допомоги №03/06/24 від 03.06.2024, укладений між адвокатом Гресь О.В. та ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ», за умовами п. 1.1. якого предметом даного договору є надання адвокатом, усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту в захисті його прав та інтересів в судах, органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, перед усіма юридичними особами або фізичними особами, з усіх питань, які стосуються та/або виникають та або/ порушують права та інтереси клієнта.

- Додаткова угода №30/12/24 від 30.12.2024 до Договору про надання правової допомоги №03/06/24 від 03.06.2024, якою продовжено термін дії договору до 01.06.2025.

- Додаткова угода №10/2 від 27.11.2024 до Договору про надання правової допомоги №03/06/24 від 03.06.2024, якою ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» доручає адвокату Гресь О.В. здійснити представництво прав та законних інтересів клієнта в Південно-західному апеляційному господарському суді у справі №916/4452/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі № 916/4452/24.

- Ордер Серія АІ №1757174 від 27.11.2024, виданий адвокатом Гресь О.В. на надання правової допомоги ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» на підставі договору про надання правової допомоги №03/06/24 від 03.06.2024 у Південно-західному апеляційному господарському суді.

У суду відсутні докази розірванні чи визнання недійсним договору про надання правової допомоги №03/06/24 від 03.06.2024 та додаткових угод до нього, що свідчить про наявність у адвоката Гресь О.В. повноважень на представництво інтересів ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» у Південно-західному апеляційному господарському суді.

На підтвердження повноважень адвоката Слівенко В.Р. на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» у Південно-західному апеляційному господарському суді в матеріалах справи міститься:

- Договір про надання правової допомоги №б/н від 22.04.2020, укладений між ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» та Адвокатським об`єднанням «А.С.-ГРУП» за умовами п. 1.1. якого адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо надання клієнту на платній основі правової допомоги згідно Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Пунктом 2.3. Договору встановлено, що адвокатське об`єднання наділене правом вести судові справи клієнта в усіх судових установах, у тому числі місцевих та апеляційних судах, господарських і апеляційних господарських судах, адміністративних та апеляційних адміністративних судах, Вищому антикорупційному суді, Верховному суді України, із усіма правами, наданими законом захиснику, потерпілому, заявнику (викривачу), позивачу, відповідачу, третій особі без виключень.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та є укладеним на строк до 31.12.2029.

- Ордер Серія АІ №1824132 від 15.02.2025, виданий Адвокатським об`єднанням «А.С.-ГРУП» на надання адвокатом Слівенко В.Р. правової допомоги ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 22.04.2020 у Південно-західному апеляційному господарському суді.

Колегія суддів у даному випадку застосовує загальну норму цивільного права щодо правомірності правочину, а саме ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Посилання ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» про відсутність повноважень у адвоката Слівенко В.Р. спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

В той же час, ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» має право розірвати договір про надання правової допомоги №б/н від 22.04.2020, укладений між ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» та Адвокатським об`єднанням «А.С.-ГРУП», у разі відсутності потреби в отриманні правової допомоги від Адвокатського об`єднання «А.С.-ГРУП», зокрема від адвоката Слівенко В.Р.

В той же час, у суду відсутні докази розірванні чи визнання недійсним у судовому порядку договору про надання правової допомоги №б/н від 22.04.2020, що свідчить про наявність у адвоката Слівенко В.Р. повноважень на представництво інтересів ТОВ «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» у Південно-західному апеляційному господарському суді.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/4452/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В. що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.10.2024.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №916/4452/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 28.11.2024; призначено справу №916/4452/24 до розгляду на 03.12.2024 о 14:30.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 повідомлено учасників справи про оголошену перерву у судовому засіданні по справі №916/4452/24 до 11.12.2024 о 14:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду судового рішення у справі №903/497/24.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про поновлення апеляційного провадження, яке обґрунтовано тим, що Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду судового було закінчено перегляд у касаційному порядку рішення у справі №903/497/24.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 поновлено провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24; призначено справу № 916/4452/24 до розгляду на 24.02.2025 о 14:00.

24.02.2025 судове засідання по даній справі не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Таран С.В. у відпустці.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025 призначено справу № 916/4452/24 до розгляду на 13.03.2025 о 15:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалась обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.

13.03.2025 у судовому засіданні прийняли участь представник ОСОБА_1 адвокат Тарасов С.О. та представники Товариства з обмеженою відповідальністю «ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ» - адвокат Гресь О.В., адвокат Слівенко В.Р.

Представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2025, якою призначено справу № 916/4452/24 до розгляду на 13.03.2025 о 15:00, була отримана в електронному кабінеті відповідачем - 27.02.2025.

Крім того, до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, яке обгрунтовано тим, що представник відповідача адвокат Тіньковський О.Г. не може з`явитися у судове засідання, оскільки буде зайнятий у невідкладних слідчих діях у СУ ГУНП в м. Києві.

Колегія суддів ухвалою у протокольній формі від 13.03.2025 відмовила у задоволенні заяви відповідача про відкладення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. В той же час, заявником не доведено неможливість розгляду справи у даному судовому засіданні, при цьому колегією суддів враховано, що скаржник завчасно був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, а явка повноважних представників учасників справи у судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. В той же час, правова позиція скаржника висловлена безпосередньо в його апеляційній скарзі.

При цьому колегія суддів наголошує на тому, що до вказаної заяви про відкладення розгляду справи не додано жодного доказу на підтвердження обставин, які зазначає заявник, а саме: які слідчі дії, по якій конкретно справі, докази участі саме адвоката Тіньковського О.Г. у слідчих діях в якості захисника, докази виклику слідчими органами захисника ОСОБА_3 для участі у слідчих діях у конкретну дату та час. Отже клопотання не обґрунтовано належними доказами.

В той же час, відповідач не вперше звертався з клопотанням про відкладення розгляду справи. До Південно-західного апеляційного господарського суду також раніше надійшли клопотання ОСОБА_2 від 02.12.2024 про відкладення судового засідання по справі №916/4452/24, призначеного на 03.12.2024 о 14:30, від 21.02.2025 про відкладення судового засідання по справі №916/4452/24, призначеного на 24.02.2025 о 13:30. Тобто апелянт систематично звертається з клопотаннями про відкладення розгляду, що може привести до затягування розгляду справи.

Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 13.03.2025, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24, до суду не повідомлялося.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача у справі, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність представника відповідача у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Щодо розгляду клопотання про зупинення апеляційного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження до завершення розгляду справи №916/4664/24 в апеляційній інстанції та набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Колегія суддів ухвалою у протокольній формі від 13.03.2025 відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення апеляційного провадження, з огляду на наступне.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 заяву ОСОБА_2 про закриття провадження за вх.№911/25 від 13.01.2025 задоволено; закрито провадження у справі №916/4664/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дунайський аграрій» про стягнення; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 (суддя Гут С.Ф.) у справі №916/4452/24.

В мотивах даної ухвали суд першої інстанції зазначив, що спір у даній справі стосується стягнення заборгованості між двома фізичними особами за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства та не стосується захисту позивачем своїх корпоративних прав, тому не містить ознак корпоративних за змістом правовідносин. Враховуючи, що спір у даній справі має приватноправовий характер, господарський суд дійшов висновку, що такий спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю.

В той же час, постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.03.2025 апеляційну скаргу задоволено; ухвалу Господарського суду Одеської області від 15.01.2025 про закриття провадження по справі №916/4664/24 скасовано; справу №916/4664/24 направлено до Господарського суду Одеської області для продовження розгляду.

Колегія суддів не вбачає підстав стосовно зупинення розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову до подачі позовної заяви до вирішення розгляду іншої справи, тим більше спору про підсудність, з врахуванням останньої правової позиції Верховного Суду (постанова від 17.01.2025 по справі № 903/497/24).

Фактичні обставини, встановлені судом.

ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_2 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будинок АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:014:0359; :01:007:0005; :08:000:0008.

Обґрунтовуючи підстави звернення із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви зазначає наступне батько позивача ( ОСОБА_4 ) був засновником (учасником) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" із часткою у статутному капіталі 100%. 15.12.2020 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" (корпоративних прав) (Код ), оплата за яку у розмірі 645318,90 дол. США мала бути здійснена до 31.12.2021 р. у відповідності до погодженого пункту 3.3 договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.06.2023 серії НОМЕР_1 , а 20.03.2024 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким остання успадкувала, зокрема 70% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" (Код ).

Втім, позивачем не отримано від відповідача оплату у розмірі 645318,90 доларів США за вищезазначеним договором, що, за посиланням позивача, свідчить про тривале прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, адже строк виконання відповідного зобов`язання до 31.12.2021 р.

ОСОБА_1 заявляє про намір звернення із позовом до суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 645318,90 доларів США, у зв`язку із порушенням взятих на себе за укладеним 15.12.2020 р. договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю (корпоративних прав) зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості придбаної частки статутного капіталу.

За посиланням заявника, вжиття заходів забезпечення позову у справі необхідно задля охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій із боку відповідача, у тому числі від продажу майна, що належить на праві власності відповідачу, в контексті того, що відповідач користується придбаною часткою у розмірі 20% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" (Код ), не сплативши свій борг за укладеним 15.12.2020 р. договором, що є несправедливим, і порушує права позивача на отримання належних їй як учаснику товариства коштів.

Підстави звернення із заявою до Господарського суду Одеської області визначено те, що за частиною 6 статті 30 ГПК України спори, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі спори між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, а також спори, що виникають з правочинів щодо корпоративних прав (крім акцій) в юридичній особі, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням юридичної особи. В свою чергу, адресою місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУНАЙСЬКИЙ АГРАРІЙ" (Код ) є Одеська області, а предмет майбутнього спору виник з правочину щодо корпоративних прав.

Мотивувальна частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з прийняттям в скасованій частині нового рішення про відмову у забезпеченні позову, виходячи з таких підстав.

У даному випадку розглядається апеляційна скарга на ухвалу, якою було розглянуто заяву про забезпечення до подання позову.

Розглядаючи доводи апелянта щодо порушень правил юрисдикції у даній справі, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 по справі № 903/497/24:

« 6.34. Відповідно до пункту 2 частини другої цієї статті заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

6.35. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

6.36. З урахуванням особливостей мети забезпечення позову зазначені заходи забезпечення позову не перешкоджають подальшому провадженню у справі та мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

6.37. Стаття 255 ГПК України містить перелік ухвал суду першої інстанції, які оскаржуються окремо від рішення суду. Цей перелік є вичерпним.

6.38. Аналіз статті 255 ГПК України говорить про те, що оскарженню підлягають в тому числі ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та про відмову у відкритті провадження у справі.

6.39. Відповідно до пункту першого частини першої статті 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

6.40. Об`єднана палата зазначає, що суд першої інстанції в цій справі ухвалою від 28.05.2024 (на наступний день після забезпечення позову) відкрив провадження у справі, оскільки суд, розглянувши матеріали позовної заяви, визнав їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

6.41. З урахуванням норм ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі не відноситься до переліку ухвал, які підлягають оскарженню окремо від рішення суду, а також така ухвала не підлягає оскарженню з підстав порушення юрисдикції.

6.42. Водночас частина друга статті 278 ГПК Україні передбачає, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20 - 23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

6.43. Стаття 145 ГПК України містить перелік підстав для скасування заходів забезпечення позову.

6.44. Аналізуючи норми вказаної статті об`єднана палата зазначає, що після відкриття провадження у справі суд може скасувати заходи забезпечення позову у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову.

6.45. Частина тринадцята вказаної статті передбачає, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, також скасовуються судом у разі: неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 138 цього Кодексу; повернення позовної заяви; відмови у відкритті провадження у справі.

6.46. Так, з огляду на підстави, мету, суть забезпечення позову, а також визначений порядок подання заяви про забезпечення позову відповідна ухвала суду про забезпечення позову не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

6.47. Отже, ГПК України не передбачено можливості оскаржити ухвалу про забезпечення позову з підстав порушення правил юрисдикції.»

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на порушення правил юрисдикції, оскільки у даному випадку ухвала суду про забезпечення позову не може бути оскаржена з підстав порушення судами правил юрисдикції окремо від рішення суду в цій справі, ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Частиною 1 статті 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно із частиною 1 статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 р. у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 р. у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 р. у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 р. у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 р. у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 р. у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 р. у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 р. у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 р. у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 р. у справі № 904/1417/19.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову врегульовано главою 10 Господарського процесуального кодексу України.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

Зі змісту вказаної норми вбачається, що під час розгляду, зокрема заяви про застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно та/або грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами та/або майном, а тому може застосуватись у справі, у якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів.

Під забезпеченням позову у даному випадку слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. При цьому забезпечення позову має бути спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові кошти, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 28.08.2019 р. у справі № 910/4491/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

У свою чергу, суд при вирішенні питання про забезпечення позову має здійснити оцінку обґрунтованості таких доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить, окрім іншого оцінити розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.04.2018 р. у справі № 922/2928/17 та у постанові Верховного Суду від 05.08.2019 р. у справі № 922/599/19).

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 р. у справі № 754/5683/22 зауважено, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

При цьому, суд зазначає, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін (постанова Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22).

Отже інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 381/4019/18.

Суд зазначає, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 р. у справі № 344/14718/20).

Крім того, заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності прав чи законних інтересів, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку подання ОСОБА_1 позову про стягнення грошових коштів (такий позов було в подальшому подано) можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 р. у справі № 905/448/22; Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 09.04.2024 р. у справі № 917/1610/23.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р. № 3477-IV при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 вказаної Конвенції передбачено, зокрема, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2004 р. у справі Шмалько проти України (п.43, Заява № 60750/00) наголосив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" від 19.03.97 р., Reports of Judgments and Decisions 1997-II, с. 510, п. 40).

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі Пантелеєнко проти України (п.77, Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.

ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (рішення ЄСПЛ від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини").

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Він є запобіганням тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Суд також враховує правову позицію, викладену у Рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України, "з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову" (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини).

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в господарському судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в господарській справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.

Вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у справі, у разі задоволення позову, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи перебуватиме спірні грошові кошти, нерухоме майно у власності відповідача, а тому застосування заходів забезпечення позову, обраних позивачем, має бути безпосередньо пов`язане із предметом позову. У той же час, у разі відсутності коштів, законодавцем передбачена можливість звернення стягнення на належне відповідачу майно в межах суми стягнення.

Беручи до уваги те, що предметом позову ОСОБА_1 визначено стягнення з ОСОБА_2 645 318,90 доларів США заборгованості, беззаперечним правом якого є можливість в будь-який момент розпорядитися власністю/відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що в майбутньому може утруднити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для накладання арешту на майно, яке належить ОСОБА_2 , в межах ціни майбутнього позову у розмірі 645318,90 доларів США, з огляду на те, що накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Колегія суддів також враховує, що накладення арешту як забезпечення позову є тимчасовим обмеженням протягом строку розгляду справи, направленим на збереження майна відповідача, на яке у випадку задоволення позову може бути реалізовано стягнення, та котре (обмеження) виразиться виключно у неможливості вільного відчуження майна, яке в свою чергу перебуватиме у користуванні та володінні відповідача.

Тобто обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Подібні висновки про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 р. у справі № 381/4019/18.

В той же час, у матеріалах справи Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №398298415 від 08.10.2024 свідчить, що квартира АДРЕСА_2 не належить ОСОБА_2 на праві власності.

Таким чином, враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 не належить ОСОБА_2 на праві власності, відсутні підстави для накладення арешту на даний об`єкт нерухомого майна з метою забезпечення позову в даній справі, тому колегія суддів доходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в частині накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів доходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 ; квартиру АДРЕСА_3 ; будинок АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_5 ; земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:014:0359; :01:007:0005; :08:000:0008; в межах ціни позову у сумі 645 318,90 доларів США.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що вартість майна, на яке накладено арешт значно перевищує ціну позову, оскільки відповідач до своєї апеляційної скарги не надав належних та допустимих доказів вартості арештованого майна, а також не співмірності вжитого місцевим господарським судом заходу забезпечення позову.

Крім того, безпідставними є посилання апелянта на те, що не викликавши відповідача, суд порушив його право на захист та принцип рівності сторін.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 140 ГПК України).

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (частина 4 статті 140 ГПК України).

Дискреційні повноваження у господарському судочинстві є комплексом правомочності господарських судів з організації судового розгляду, дослідження наявних у справі доказів, іншого здійснення судочинства в кожній із стадій господарського судочинства.

Місцевий господарський суд реалізуючи дискреційні повноваження мав право, а не обов`язок викликати відповідача у судове засідання для розгляду заяви позивача.

Відповідач не навів в апеляційній скарзі із посиланням на норму права наявності виняткового випадку, який би покладав на місцевий господарський суд обов`язок викликати відповідача для розгляду заяви позивача про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку, судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме не було досліджено перелік майна, яка належить ОСОБА_2 на праві власності, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , з прийняттям в скасованій частині нового рішення про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись статтями 269-271, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.10.2024 про забезпечення позову по справі №916/4452/24 скасувати в частині забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 .

Прийняти нове рішення, яким відмовити в забезпеченні позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , виклавши резолютивну частину ухвали в наступній редакції:

« 1.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити частково.

2. Вжити заходи забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а саме:

- квартиру АДРЕСА_6 ;

- будинок АДРЕСА_7 ;

- квартиру АДРЕСА_3 ;

- будинок АДРЕСА_4 ;

- квартиру АДРЕСА_5 ;

- земельні ділянки із кадастровими номерами: :06:014:0359; :01:007:0005; :08:000:0008;

в межах ціни позову у сумі 645 318,90 доларів США.

3. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви в іншій частині відмовити.»

Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 18.03.2025.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран