СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. Харків Справа № 917/573/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Соляник Н.В.,

від позивача (апелянта): Прохур Н.І., ордер серія ВІ №1268928 від 27.12.2024;

від відповідача: Йосипенко С.Т., ордер серія АІ №1790029 від 13.01.2025;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , с. Яреськи Миргородського району Полтавської області (вх. № 3159 П/2),

на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 (повний текст складено 09.12.2024) у справі № 917/573/24 (суддя Сірош Д.М.),

за позовом ОСОБА_1 , с. Яреськи Шишацького району Полтавської області,

до Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки", смт Шишаки Миргородського району Полтавської області,

про визнання недійсним статуту,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки", в якому просив визнати недійсним Статут Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки" в новій редакції, зареєстрований розпорядженням Полтавської обласної військової адміністрації №120 від 26.02.2024, та протокол зборів №1 від 23.09.2023, проведених в приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки Миргородського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення загальних зборів релігійної громади та нова редакція статуту були прийняті за відсутності реального волевиявлення членів релігійної громади та впливають на правосуб`єктність первісної релігійної громади Української Православної Церви, учасником та керівником був позивач. Зокрема, як вказує ОСОБА_1 , він очолював Релігійну громаду Різдво-Богородичної Української Православної Церкви (УПЦ) в смт Шишаки Полтавської області, яка діяла на підставі Статуту в редакції від 23.04.1993. Однак, 23.09.2023 в приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки було проведено зібрання 203 осіб, якими прийнято рішення про зміну конфесійної підлеглості релігійної громади та переходу її до складу Православної Церкви України (ПЦУ), а також прийнято статут релігійної громади у новій редакції.

Позивач зазначає, що на зборах 23.09.2023 приймали участь особи, які не були членами релігійної громади УПЦ, а тому ці збори не були парафіяльними зборами релігійної громади та не були скликані у спосіб та за процедурою, визначеною Статутом релігійної громади від 23.04.1993; особи, які брали участь у зборах, не були членами Парафії релігійної організації Різдво-Богородичної УПЦ, відтак ці збори не були повноважними, оскільки в них не брали участь дві третини від кількості членів релігійної громади; крім того, ці збори були ініційовані та скликані не членом релігійної громади, а сторонньою особою.

З урахуванням наведеного, позивач вважає, що прийняті 23.09.2023 рішення фактично призвели до позбавлення правосуб`єктності релігійної громади УПЦ, очолюваної позивачем, оскільки статут релігійної організації у новій редакції був затверджений розпорядженням в.о. начальника Полтавської ОВА №120 від 26.02.2024, а також на його підставі були внесені відповідні зміни до державного реєстру. Зазначене унеможливило здійснення релігійною громадою прав, пов`язаних з наявністю статусу юридичної особи, наприклад права володіти та орендувати об`єкт нерухомого майна, права проводити богослужіння в культовій будівлі, реалізувати право на судовий захист.

Крім того, позивач стверджує, що він, як священнослужитель та інші громадяни, які були членами релігійної громади, були позбавлені права сповідувати свою релігію спільно з іншими. Наявність у них права утворити нову релігійну громаду (ч. 8 ст. 8 Закону №987-ХІІ) має оцінюватися в контексті дотримання принципу пропорційності, але не впливає і не виключає висновок про наявність втручання в право. Внесення змін до статуту релігійної громади, учасником та керівником якої був позивач, вплинуло на правосуб`єктність первісної релігійної громади УПЦ.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24 в позові відмовлено.

Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з того, що 23.09.2023 на загальних зборах членів Релігійної громади УПЦ смт Шишаки приймали участь 100% всіх членів цієї релігійної громади, що підтверджується наданою відповідачем копією Списку членів релігійної громади. На вказаних зборах при вирішення питання щодо зміни канонічної підлеглості Релігійної громади УПЦ смт Шишаки "за" проголосувало 192 особи з 203 осіб присутніх, тобто більшість членів релігійної організації, які досягли повноліття та мають право голосу.

При цьому суд врахував, що Статут Релігійної громади УПЦ смт Шишаки в редакції від 23.04.1993 не встановлює будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів до релігійної громади, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б надавали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади, а також не містить поняття фіксованого членства, процедури прийняття в члени релігійної громади.

Суд зазначив, що позивач не спростував обставини членства в Релігійній громаді УПЦ смт Шишаки вищевказаних 203 осіб, які брали участь в загальних зборах цієї релігійної громади 23.09.2023, а також не надав доказів того, що ці особи не досягли 18-річного віку та/або не проживають у місцевості, де діє ця релігійна громада.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21, місцевий господарський суд вказав, що частина жителів смт Шишаки вирішила добровільно змінити канонічну приналежність, перейшовши до ПЦУ, чим виразила своє право на свободу віросповідування, необхідне у демократичному суспільстві. Реалізація такого права релігійної громади не може бути обмеженою особистими інтересами особи, яка не згідна із прийнятими рішеннями про канонічне підпорядкування релігійної громади.

Крім того, суд першої інстанції зауважив, що позивач не позбавлений можливості зберігати живий зв`язок зі своєю парафією, сповідувати обрану релігію, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах, навчатися релігії, оскільки будь-якого рішення про заборону позивача на свободу віросповідання оскаржуваними рішеннями не приймалось.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем порушення прав останнього оскаржуваним рішенням, а також про неправомірність його прийняття, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів релігійної громади, оформлених протоколом № 1 від 23.09.2023

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки" у новій редакції, суд дійшов висновку, що вона також не підлягає задоволенню як похідна вимога від вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, оформлених протоколом №1 від 23.09.2023, в задоволенні якої відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_1 звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки його доводами та наданим доказам, якими підтверджується незаконність прийнятого загальними зборами рішення від 23.09.2023 та нової редакції статуту, з огляду на наступне:

- судом не було враховано того, що 21.09.2023 у приміщенні храму було проведено Парафіяльні збори релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки, в яких взяло участь 263 особи, та на яких прийнято рішення не змінювати конфесійну приналежність релігійної громади, не переходити до ПЦУ та залишитися в складі УПЦ;

- незважаючи на прийняте рішення, вже через два дні (23.09.2023) в приміщенні селищного будинку культури відбулося зібрання 203 осіб, які не були членами релігійної громади та не могли за два дні кардинально змінити думку щодо конфесійної приналежності релігійної громади УПЦ;

- суд першої інстанції не врахував правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 щодо необхідності дослідження регулярності відвідування богослужінь вказаними вище особами, яка встановлюється через проживання у місцевості, де діє релігійна громада, а також взагалі не досліджував інформацію щодо осіб, які приймали участь у зборах 23.09.2023 та прийняли рішення про зміну конфесійної приналежності релігійної громади УЦУ та затвердження її статуту у новій редакції;

- зокрема, суд залишив поза увагою те, що частина осіб (згідно наведеного переліку), які приймали участь у голосуванні 23.09.2023, були зареєстровані у інших населених пунктах і вони не можуть бути членами релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки;

- позивачем було належним чином підтверджено, що рішення про зміну канонічної приналежності та зміну статуту релігійної організації УПЦ смт Шишаки були прийняті на зборах 23.09.2023 членами територіальної громади, а не парафіяльними зборами; при цьому, прийняття такого рішення відбулось з порушенням чинного статуту та за участі осіб, які не мали права брати участь у таких зборах, а відтак є нечинним та такими, що порушують права ОСОБА_1 , як учасника та керівника релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ; зазначені обставини також були підтверджені відповідачем, яким надано суду додаток №1 до протоколу зборів №1 від 23.09.2023 з підписами жителів сіл, які не є членами цієї релігійної громади.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025, у зв`язку з відпусткою судді Плахова О.В., для розгляду справи сформовано колегію судді у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень; призначено розгляд апеляційної скарги у справі №917/573/24 на 19.02.2025о 14:00 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, просп. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №105.

21.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду від Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти доводів та вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем не було підтверджено того, що учасники загальних зборів 23.09.2023 не входили до складу релігійної громади та не могли приймати рішення про зміну канонічної підлеглості, а також позивачем не доведено порушення його прав прийняттям цього рішення та затвердженням нової редакції статуту.

Ухвалами Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 та від 18.02.2025 задоволено заяву представниць відповідача адвоката Йосипенко С.Т. та позивача адвоката Прохур Н.І. про їх участь у судових засіданнях у справі №917/573/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.02.2025, внесеною до протоколу судового засідання, оголошено перерву у розгляді справи №917/573/24 до 04.03.2025 о 09:15 год.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 04.03.2025 представниця позивача (апелянта) підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Представниця відповідача у судовому засіданні 04.03.2025 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Релігійна громада Різдво-Богородичної Української Православної Церкви (УПЦ) була зареєстрована за адресою вул. Корніліча (на даний час вул. Марусі Чурай), буд. №20 в смт Шишаки Полтавської області на підставі Статуту в редакції від 23.04.1993, зареєстрованого розпорядженням Представника Президента України по Полтавській області №318 від 29.06.1993, про що було видане Свідоцтво про реєстрацію статуту релігійної громади.

29.06.1993 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про державну реєстрацію юридичної особи №0000277.

Релігійна громада Різдво-Богородичної Української Православної Церкви в смт Шишаки Полтавської області до 23.09.2023 діяла на підставі Статуту в редакції, ухваленій Парафіяльними зборами 23.04.1993.

Керівником та підписантом (особою, яка мала право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності) цієї релігійної організації є позивач - Брянчик Богдан Федорович, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.09.2013.

21.09.2023 за адресою: вул. Корніліча, 20, смт Шишаки (в приміщенні храму) проведено Парафіяльні загальні збори релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви, у яких взяли участь 263 особи, що досягли повноліття та мають право голосу, відповідно до ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" № 987-ХІІ від 23.04.1991.

У порядку денному зборів, який викладено в протоколі № 1 від 21.09. 2023, ставилося питання "Про обговорення ситуації, яка складається у церковному житті релігійної організації "Релігійна громада Різдва-Богородичної Української Православної Церкви" () смт Шишаки.

У виступі протоієрея Олександра Мниха зазначено, що 18.09.2023 у громадських місцях смт Шишаки почали з`являтися провокативні листівки із зображенням церкви Різдва Пресвятої Богородиці смт Шишаки та закликом прийти на зібрання до селищного будинку культури. У листівці крім образ релігійних почуттів віруючих були заклики до міжконфесійної ворожнечі, які є порушенням Конституції України, Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації", а також ст. 161 Кримінального кодексу України.

У виступі ієрея ОСОБА_2 надано роз`яснення щодо процедури зміни підлеглості релігійної громади, різниці між територіальною та релігійною громадою.

У виступах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 висловлена думка про неможливість переходу релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви смт Шишаки до іншої конфесії.

Рішенням Парафіяльних загальних зборів релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви, що зафіксоване у протоколі №1 від 21.09.2023, визначено наступне:

1) зібрання, яке планувалося проводити 23.09.2023 у селищному будинку культури, не є зібранням релігійної громади;

2) вирішено залишитися вірними та у складі Української Православної Церкви під управління Блаженнішого Митрополита Київського та всієї України Онуфрія;

3) вирішено не уповноважувати будь-кого на проведення таких зборів, дій, які можуть призвести до виходу релігійної громади Різдва-Богородичної Української Православної Церкви з її підпорядкування УПЦ, зміни назви релігійної громади, її структури, управління, а також місцезнаходження та майнового стану.

За прийняття таких рішень проголосували всі 263 учасника Парафіяльних загальних зборів релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви.

Протокол №1 від 21.09.2023 підписаний головою та секретарем зборів, до протоколу додано список членів Парафіяльних загальних зборів релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви () смт Шишаки, який є невід ємним додатком до протоколу.

Однак, як вказує позивач, 23.09.2023 у приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки проведено зібрання 203 осіб, які членами релігійної громади не були.

На порядок денний цього зібрання винесені наступні питання: 1) про обрання голови та секретаря загальних (парафіяльних) зборів; 2) про обрання лічильної комісії; 3) про затвердження списку членів загальних (парафіяльних) зборів релігійної громади; 4) про зміну підлеглості релігійної громади в канонічних та організаційних питаннях шляхом входу до складу релігійного об`єднання - Православної Церкви України; 5) про зміну найменування релігійної громади; 6) про внесення змін та прийняття Статуту релігійної громади в новій редакції; 7) про обрання складу парафіяльної ради релігійної громади; 8) про обрання складу ревізійної комісії релігійної громади; 9) про зміну складу засновників релігійної громади; 10) про уповноваження на підписання протоколу загальних (парафіяльних) зборів та Статуту релігійної громади в новій редакції; 11) про проведення реєстрації Статуту релігійної громади у новій редакції та державної реєстрації змін до відомостей про релігійну громаду, що містяться в ЄДР; 12) про затвердження протоколу лічильної комісії.

На зібранні 23.09.2023 особами, які, на думку позивача, не були членами релігійної громади Різдво-Богородичної Української Православної Церкви, прийнято рішення про зміну конфесійної підлеглості релігійної громади та переходу її до складу Православної Церкви України, також прийнято статут релігійної громади в новій редакції.

27.09.2023 ключар храму Різдва Пресвятої Бородиці в смт Шишаки протоієрей Олександр Мних звернувся з листом до голови Полтавської обласної військової адміністрації, в якому виклав факти порушення законодавства України щодо порядку скликання та проведення загальних парафіяльних зборів релігійної організації та зазначив про розпалювання міжконфесійної ворожнечі в смт Шишаки Полтавської області.

Копії цього листа направлені на адресу Департаменту культури і туризму Полтавської обласної військової адміністрації та Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області.

Від Управління Полтавської єпархії УПЦ направлено листи на адресу Управління Служби безпеки України (вих. №310 від 26.09.2023), ГУ НП в Полтавській області (вих. № 309 від 26.09.2023), Полтавської обласної прокуратури (вих. № 308 від 26.09.2023), Полтавської ОВА (вих. № 301 від 25.09.2023).

На адресу Департаменту культури і туризму Полтавської ОВА також було направлено листа від Управління Полтавської єпархії УПЦ, в підпорядкування якого знаходиться релігійна громада Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки (вих. № 553 від 01.11.2023).

В листах від імені релігійної громади Різдва-Богородичної УПЦ та Управління Полтавської єпархії УПЦ зазначено, що реальна релігійна (не територіальна) громада в смт Шишаки, яка входить в склад Української Православної Церкви, не має наміру змінювати конфесійну приналежність та переходити в підпорядкування будь-якої іншої конфесії, в тому числі і в Православну Церкву України, а бажає залишитися і діяти, як релігійна громада Української Православної Церкви.

Не зважаючи на позицію релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки, 26.02.2024 в.о. начальника Полтавської обласної військової адміністрації винесено розпорядження №120 "Про реєстрацію статуту Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт Шишаки Миргородського району Полтавської області" в новій редакції.

Таким чином, цим розпорядженням зареєстровано статут в новій редакції релігійної організації, що мала назву "Релігійна громада Різдво-Богородичної УПЦ" смт Шишаки, а після реєстрації статуту в новій редакції, прийнятій, за твердженням позивача, на незаконному зібранні територіальної громади та невідомих людей 23.09.2023, стала мати назву "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт Шишаки Миргородського району Полтавської області".

06.03.2024 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено зміни в назву (повну та коротку) релігійної організації з кодом , зміни щодо керівника, з ЄДР видалені засновники релігійної організації та змінилася юридична адреса.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з позовом у даній справі позивач зазначає, що на зборах 23.09.2023 він та члени Релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки участі не брали, тому ці збори не були парафіяльними та не були скликані у спосіб та за процедурою, визначеною Статутом, а 203 особи, які брали участь у зборах, не були членами Релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати недійсним Статут Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки" в новій редакції, зареєстрований розпорядженням Полтавської обласної військової адміністрації №120 від 26.02.2024, та протокол зборів № 1 від 23.09.2023, проведених в приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки Миргородського району Полтавської області.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що Статутом Релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки в редакції від 23.04.1993 не було встановлено будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. При цьому законодавство України та Статут релігійної громади УПЦ не містить поняття фіксованого членства в релігійній громаді та не містить визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади. У зв`язку з цим відповідач вважає, що позивач не спростував обставин членства в Релігійній громаді УПЦ смт Шишаки 203 осіб, які брали участь в загальних зборах цієї релігійної громади 23.09.2023, зокрема, позивач не підтвердив того, що ці особи не мали права голосувати (не досягли 18-річного віку та/або не проживають у місцевості, де діє ця релігійна громада). Відповідач вважає, що позивач не довів підстав, за яких він не вважає жителів територіальної громади смт Шишаки, які прийшли на парафіяльні збори 23.09.2023 та прийняли рішення про зміну канонічного підпорядкування, не парафіянами релігійної громади, настоятелем якої він був.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Полтавської області 27.11.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №917/573/24, яким в позові відмовлено, з підстав, що вказувалися раніше.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

За приписами ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у ст. 16 ЦК України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 2 ст. 11 ГПК України).

При цьому, колегія суддів враховує, що право на свободу світогляду та віросповідання у національному праві є складовою системи конституційних прав і свобод людини.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Правовідносини у спорі, що виник між сторонами, пов`язані із реалізацією свободи віросповідання і діяльністю релігійних організацій регулюються, зокрема, Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації".

За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

На міжнародному рівні ці гарантії проголошені в Загальній декларації прав людини, прийнятій і проголошеній резолюцією 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 (далі - Декларація), стаття 18 якої визначає, що кожна людина має право на свободу думки, совісті і релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання як одноособово, так і разом з іншими, прилюдним або приватним порядком в ученні, богослужінні і виконанні релігійних та ритуальних обрядів.

Важливими аспектами свободи віросповідання є свобода сповідувати релігію одноособово, а також спільно з іншими, тобто у колі тих, хто поділяє цю віру.

На це звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Свято-Михайлівська Парафія проти України", в якому вказав, що свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу "сповідувати релігію" самому або в об`єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру.

Отже, у питанні наявності порушеного права, що є підставою для звернення до суду, необхідно враховувати, що право на свободу віросповідання включає забезпечення вільної можливості сповідувати свою релігію, дотримуватися релігійної практики та релігійних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими єдиновірцями.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 906/1330/21.

Судова колегія враховує, що підставою позову у справі №906/1330/21, яка розглядалась Великою Палатою Верховного Суду, стало прийняття оспорюваних рішень та статуту загальними зборами релігійної громади щодо добровільної зміни канонічної приналежності, з переходом до ПЦУ, які були скликані неуповноваженими на це особами, без повідомлення позивача - настоятеля Релігійної організації УПЦ та дійсних її членів, а рішення про зміну підлеглості релігійної громади в організаційних та канонічних питаннях, внесення відповідних змін до статуту прийнято особами, які не були членами Релігійної організації УПЦ, оскільки їх не було включено до складу парафіяльних зборів Релігійної організації УПЦ.

Враховуючи предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, встановлених фактичних обставин та однакового матеріально-правового регулювання спірних відносин, колегія суддів вважає, що справа №906/1330/21 та справа №917/573/24, що є предметом даного судового розгляду, є подібними.

За таких обставин суд апеляційної інстанції в силу вимог ч. 4 ст. 236 ГПК України розглядає наведені позивачем доводи з урахуванням висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №906/1330/21.

Згідно з положеннями ст.ст. 7, 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури.

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).

Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому ст. 14 цього Закону.

Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого ст. 18 цього Закону.

Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).

Отже, законодавець встановив механізм, за яким рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, і такі збори можуть скликатися її членами.

Цей механізм дозволив релігійній громаді як організації вірян, які об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб, вирішувати важливе питання організації громади, чим держава захистила гарантоване ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) право на свободу віросповідання у його колективному вимірі в світлі ст. 11 Конвенції, яка захищає право на об`єднання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12, ч. 1, 3, 4 ст. 14 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" правоздатність релігійної організації визначає її статут (положення), який підлягає реєстрації у порядку, встановленому ст. 14 цього Закону. Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з`їздах, конференціях.

Для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Для реєстрації статуту (положення) релігійної громади у новій редакції до органу реєстрації статуту подаються:

1) заява за підписом керівника або уповноваженого представника релігійної громади;

2) статут (положення) релігійної громади у новій редакції.

До статуту (положення) релігійної громади у новій редакції додатково подаються:

1) належним чином засвідчена копія протоколу (або витяг з протоколу) загальних зборів релігійної громади про внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної громади, ухвалених відповідно до порядку, визначеного у чинному на момент внесення змін статуті (положенні) релігійної громади, із зазначенням списку учасників цих загальних зборів;

2) оригінал чи належним чином засвідчена копія чинної на дату подання документів редакції статуту (положення) релігійної громади, до якого мають бути внесені зміни і доповнення, з відміткою про державну реєстрацію (з усіма змінами, що до нього вносились), та оригінал свідоцтва, виданого органом реєстрації (якщо таке видавалося).

Водночас Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" не визначає порядку вступу, прийняття до складу членів релігійної громади, їх обліку, а залишає вирішення цього питання самій громаді.

Отже, в розрізі викладених вище правових норм слід зазначити, що законодавець лише в необхідних загальних рисах врегулював порядок реалізації релігійними громадами права на зміну підлеглості у канонічних і організаційних питаннях:

- рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади, які можуть скликатися її членами;

- рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади;

- рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення.

При цьому законодавець визнав автономію релігійної громади у визначенні кількості її членів, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади, а також у питаннях членства на таких засадах:

- членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади;

- релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади в порядку, встановленому її статутом (положенням).

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги та доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ґрунтуються на наступних порушеннях:

1) зміна конфесійної підлеглості та прийняття статуту в новій редакцій, що порушує права релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ смт Шишаки Полтавської області, відбулася за відсутності реального волевиявлення членів цієї громади;

2) збори релігійної громади, що відбулися 23.09.2023, були скликані та проведені 203 особами, які не є членами релігійної громади за процедурою визначеною статутом, а тому їх рішення не може взагалі враховуватися, виходячи з 2/3 кількості членів релігійної громади.

Тобто, предметом судового розгляду у даній справі є перевірка легітимності та законності рішення зборів релігійної громади, прийнятого 23.09.2023, а також встановлення повноважності та кількісного складу релігійної громади, яка приймала таке рішення.

Зокрема, ОСОБА_1 посилається на позбавлення його можливості сповідувати обрану релігію, з огляду на те, що спірним рішенням загальних зборів релігійної громади від 23.09.2023 змінено її підлеглість у конфесійних та організаційних питаннях, а відтак для визнання недійсним такого рішення загальних зборів суду необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів позивача.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що на загальних зборах Релігійної громади УПЦ смт Шишаки, проведених 23.09.2023 було прийнято рішення про зміну підлеглості Релігійної громади УПЦ смт Шишаки, шляхом входу до складу релігійного об`єднання Православної Церкви України; за проголосувало 192 особи з 203 осіб присутніх, решта утримались (а.с. 57 64, т. 1).

Враховуючи відсутність визначеного у статуті релігійної громади порядку прийняття до членів громади та фіксованого членства в Релігійній громаді УПЦ смт Шишаки, господарський суд першої інстанції виходив з того, що в загальних зборах Релігійної громади УПЦ смт Шишаки, проведених 23.09.2023, брали участь 100% всіх членів релігійної громади.

На підтвердження участі в загальних зборах Релігійної громади УПЦ смт Шишаки саме 203 осіб, відповідач долучив до матеріалів справи копії Списку членів релігійної громади, які взяли участь у загальних (парафіяльних) зборах релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ, що є додатком №1 до протоколу №1 від 23.09.2023, оформлено рішення загальних зборів Релігійної громади УПЦ смт Шишаки 23.09.2023 (а.с. 132-136, т. 1).

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що 203 особи, які приймали участь у голосуванні на зборах, що відбулися 23.09.2023 у приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки не є членами релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ, а дійсними членами релігійної громади є саме ті особи, перелік яких було визначено у протоколі №1 від 21.09.2023 загальних (парафіяльних) зборів релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ (263 особи), і саме вони мають право приймати участь у діяльності цієї релігійної громади.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 8 Статуту Релігійної громади УПЦ смт Шишаки в редакції, яка була чинною станом на 23.04.1993, органами парафіяльного управління є: Парафіяльні збори, очолювані настоятелем та Парафіяльна рада, підзвітна настоятелю.

Як вже зазначалося, ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" передбачено, що членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням).

У пункті 9 Статуту встановлено критерії, яким має відповідати особа для набуття нею статусу члена релігійної громади, а саме: парафіяльні збори складаються з православних віруючих, кліриків та мирян, які досягли 18 - річного віку, визнають обов`язковість Статуту Української Православної Церкви, регулярно відвідують богослужіння та сповідь, перебувають у канонічному послухові настоятелю і не перебувають під забороною чи церковним судом, що забороняє повноцінну участь в богослужбовому житті.

Пункт 9 Статуту Релігійної громади УПЦ смт Шишаки в редакції, станом на 23.09.2023 містить тотожні вимоги до членства в релігійній громаді.

Зі змісту зазначеного статуту випливає, що останнім не встановлено будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку, фіксування та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади (їх прізвища, імена, дату народження тощо).

Дослідженими судом матеріалами справи підтверджується, що 21.09.2023, тобто напередодні проведення зборів 23.09.2023, на яких було прийнято спірне рішення про зміну канонічної підлеглості, в приміщенні храму було проведено Парафіяльні загальні збори релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ, на яких було прийнято рішення, окрім інших, про залишення в канонічному підпорядкуванні УПЦ, що підтверджується протоколом №1 парафіяльних загальних зборів релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ (а.с. 18-22, т. 1).

Додатком №1 до вказаного протоколу №1 від 21.09.2023 було визначено певний перелік осіб (263 особи), яких віднесено до членів релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ, на який позивач посилається з метою доведення того, що особи, які приймали участь у зборах 23.09.2023 членами релігійної громади не були, а дійсні членів громади на зборах не були присутні.

Водночас позивач не надає до матеріалів справи будь-яких доказів того, що 203 особи, які приймали участь у спірних зборах 23.09.2023, не є членами парафіяльних зборів, а 263 особи, які приймали участь у зборах 21.09.2023, є членами парафіяльних зборів.

Також судом апеляційної інстанції встановлено відсутність в матеріалах справи належних та допустимих у розумінні вимог ст.ст. 76 77 ГПК України доказів на підтвердження будь-якого складу, кількості, ідентифікації (обліку, фіксування) членів парафіяльних зборів релігійної громади.

Таких доказів як переліку конкретних членів парафіяльних зборів релігійної громади не надано та не підтверджено будь-яким чином також й відповідачем.

У зв`язку з наведеним, спірне рішення релігійної громади від 23.09.2023, як і рішення від 21.09.2023, не можна вважати такими, що прийнято нелегітимним і не повноваження складом (менше 2/3 від загальної кількості членів) релігійної громади, оскільки ні позивач, ні відповідач не надали конкретних доказів переліку членів релігійної громади та парафіяльних зборів.

Будь-яке документальне підтвердження (протоколи, заяви свідків) фіксації прийняття в членство релігійної громади осіб, які приймали участь в 23.09.2023 у зборах та є діючими (чинними) членами релігійної громади, у справі відсутнє.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд не приходить до висновку, що визначений позивачем на зборах 21.09.2023 перелік членів релігійної громади у кількості 263 осіб, має бути взятий судом до уваги в якості єдиного достовірного доказу визначення в релігійній громаді саме такої кількості її членів та, що при проведенні наступних/інших зборів релігійної громади треба виходити саме із цієї кількості членів релігійної громади та їх персоніфікованих даних, відображених у додатку №1 до цього рішення від 21.09.2023, у зв`язку із чим, доводи позивача про те, що саме ці особи, як дійсні члени мали бути присутніми при проведення зборів релігійної громади 23.09.2023, оцінюються судом апеляційної інстанції критично.

Як вже вказувалося раніше, зі змісту Статуту судом не встановлено будь-якого врегульованого порядку та чітких критеріїв щодо прийняття членів у релігійну громаду, а також порядку їх обліку та ведення реєстру, які б дали можливість чітко ідентифікувати реальну кількість членів релігійної громади. Не визначено такого порядку і Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації".

З огляду на вказане, а також враховуючи, що ані законодавство України, ані Статут Релігійної громади УПЦ смт Шишаки в редакції від 23.04.1993 та станом на 23.09.2023 не містять поняття фіксованого членства в релігійній громаді та визначеної процедури прийняття в члени релігійної громади та парафіяльних зборів, апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання позивача на список членів релігійної організації, що є додатком №1 до протоколу №1 від 21.09.2023, згідно якого членами релігійної громади є 263 особи, як на єдиний достовірний доказ саме такої кількості членів релігійної громади.

Колегією суддів встановлено, що належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при прийнятті рішення від 23.09.2023 про зміну підлеглості та внесення відповідних змін до статуту релігійної громади, позивачем не надано, з огляду на відсутність обов`язкового обліку та ведення реєстру учасників релігійної організації, що не дає можливості суду встановити дійсну кількість членів релігійної громади, а також підтвердити доводи позивача щодо відсутності кворуму та проведення спірних зборів особами, які не є членами релігійної громади.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 у встановленому порядку не спростував обставин членства в Релігійній громаді УПЦ смт Шишаки 203 осіб, які брали участь в загальних зборах цієї релігійної громади 23.09.2023 та не надав доказів того, що ці особи не досягли 18-річного віку, не є віруючими православної церкви та/або не проживають у місцевості, де діє ця релігійна громада.

Разом з цим, посилаючись в апеляційній скарзі на те, що оспорюване рішення загальних зборів релігійної громади від 23.09.2023 прийняте особами, які не були членами цієї громади, позивач в ході розгляду справи не надав жодних доказів на підтвердження того, на якій підставі він не вважає жителів Шишацької територіальної громади (сусідніх сіл Гоголове, Воскобійники Шишацького району), а також жителів суміжних територіальних громад, які брали участь у загальних (парафіяльних) зборах Релігійної громади УПЦ смт Шишаки та прийняли оскаржуване рішення від 23.09.2023 про зміну канонічного підпорядкування, парафіянами релігійної громади, настоятелем якої він є.

З матеріалів справи вбачається, що 22.07.2024 до господарського суду першої інстанції надійшли письмові пояснення з інформацією щодо зареєстрованого місця проживання частини учасників зборів, проведених 23.09.2023 у приміщенні селищного будинку культури смт Шишаки.

Щодо вказаних письмових пояснень місцевий господарський суд обґрунтовано залишив їх без розгляду, оскільки відповідно до ст. 161 ГПК України, при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

Враховуючи, що позивач не довів неможливості подання цих відомостей щодо зареєстрованого місця проживання учасників зборів від 23.09.2023 разом з позовом разом з позовною заявою, а також не отримував дозвіл суду на подання додаткових пояснень, суд першої інстанції обґрунтовано залишив їх без розгляду.

Крім того, колегія суддів враховує, що реєстрація місця проживання не свідчить про фактичне проживання фізичних осіб саме за вказаною адресою, оскільки фізична особа може мати кілька місць проживання (ч. 6 ст. 29 ЦК України), а місце фактичного проживання може відрізнятися від зареєстрованого.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 врахувала зв`язок церковної організації і територіального устрою, статус релігійної громади саме як місцевої релігійної організації, покликаної забезпечувати віросповідні потреби вірян насамперед певної місцевості.

Апеляційний господарський суд приймає до уваги, що Релігійні громади в Україні, як правило, створюються в межах одного населеного пункту, поряд з цим існують непоодинокі випадки, коли релігійна громада створена у тісному зв`язку з культовою спорудою, яка є єдиною на декілька населених пунктів, тобто забезпечує спільне задоволення релігійних потреб вірян певної місцевості.

Зважаючи на ці особливості створення і функціонування релігійних громад, членами релігійної громади можуть також бути особи, які мешкають в іншому населеному пункті, ніж той, у якому знаходиться культова споруда та який не є занадто від неї віддаленим.

Також у межах однієї територіальної громади можуть діяти декілька релігійних громад (або жодної) різної віри, культу, течії тощо.

Закон характеризує релігійну громаду як місцеву релігійну організацію, територіальному критерію має надаватися певне значення й у питанні членства в релігійній громаді.

З огляду на відсутність даних, які б дозволяли перевірити регулярне відвідування богослужіння, суд має врахувати критерій територіального зв`язку, тобто проживання у місцевості, де діє релігійна громада, оскільки відповідність цьому критерію робить можливим виконання умови про регулярне відвідування богослужінь (правова позиція Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21).

Таким чином, колегія суддів вважає, що при визначенні критеріїв, яким мали відповідати члени релігійної громади, які брали участь у загальних зборах громади, що прийняли оспорюване рішення від 23.09.2023 про зміну підлеглості у канонічних питаннях, мають враховуватися встановлені в Статуті релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ в редакції від 23.04.1993 критерії членів парафіяльних зборів (православних, кліриків та мирян, які досягли 18-річного віку, визнають обов`язковість статуту про управління УПЦ, регулярно відвідують богослужіння, перебувають у канонічному послухові настоятеля і не перебувають під забороною, що забороняє повноцінну участь у богослужбовому житті). Такими критеріями, відповідність яким може бути об`єктивно встановлена, з перелічених є досягнення 18-річного віку і регулярне відвідування богослужіння.

При цьому, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач не стверджував, що будь-хто з тих осіб, які брали участь у спірних зборах громади 23.09.2023, не досягнули 18-річного віку.

Проаналізувавши наявний у справі Список членів релігійної громади, які взяли участь у загальних (парафіяльних) зборах релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ 23.09.2023, апеляційним судом встановлено, що переважна більшість членів з 203 осіб, які брали учать у голосуванні проживають у смт Шишаки; частина присутніх членів проживає в сусідніх селах (Яреськи, Пришиб, Гоголево, Кавердина Балка, Шафранівка, Жожівка) Шишацького району на відстані приблизно 20 км від смт Шишаки та наближених територіальних громадах Полтавської області (Зінківської ОТГ, Полтавського району тощо).

Таким чином, апеляційним судом встановлено відповідність учасників спірних зборів від 23.09.2023 критерію територіального зв`язку, а також досягнення вказаними особами 18-річного віку.

Будь-яких доказів в спростування наведеного позивачем суду не надано та до матеріалів справи не долучено.

В свою чергу, колегія суддів враховує, що позивач як настоятель храму та керівник релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ має право самостійно вести облік членів релігійної громади, визначати залученість тієї чи іншої особи до здійснення релігійних обрядів, систематичність відвідування храму та саме на цій підставі останній визначає перелік відповідних членів громади з яких складається повноважне членство парафіяльних зборів.

Однак, позивачем не було надано суду жодних доказів невідповідності учасників спірних зборів релігійної громади від 23.09.2023 критерію щодо регулярного відвідування богослужіння.

З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що у зборах брали участь особи, які не є членами Парафіяльних зборів та не є вірянами УПЦ, оскільки саме позивач стверджує, що оспорювані рішення загальних зборів релігійної громади приймались особами, які не були членами цієї громади, відповідно саме він мав довести, на чому ґрунтуються такі твердження, тобто вказати на критерії, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади.

Крім того, в контексті положень ч. 2, 4 ст. 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" позивач не вказав, на чому ґрунтуються його доводи про те, що жителі сусідніх населених пунктів не є та не можуть бути членами ї громади Різдво-Богородичної УПЦ, а також не зазначив критеріїв, які дозволяли б суду встановити, чи є певна особа членом громади, та послався на положення статуту релігійної громади, які б дозволяли встановити кількість її членів, необхідну для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади.

Колегія суддів зауважує на відсутності чітких критеріїв визначення наявності чи відсутності віри членів релігійних громад, її достатності чи недостатності.

У даному випадку матеріалами справи підтверджується, що на зборах релігійної громади УПЦ смт Шишаки 21.09.2023 та 23.09.2023 дійсно приймала участь різна кількість членів, проте зазначене само по собі не свідчить про членство в релігійній громаді виключно перелічених осіб та зниження необхідного порогу для прийняття рішення - 2/3 від загальної кількості голосів.

Як вбачається із змісту протоколу №1 від 21.09.2023 на загальних (парафіяльних) зборах були присутні 263 особи, натомість відповідно до протоколу №1 загальних парафіяльних зборів від 23.09.2023 були присутні 203 члена парафії, при цьому за зміну канонічної підлеглості проголосували 192 особи, що складає більше двох третин від кількості присутніх членів релігійної громади, які прийняли спірне рішення від 23.09.2023 про зміну підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях.

Враховуючи встановлені обставини справи стосовно того, що на зборах 23.09.2023 було зареєстровано 203 особи, з яких за зміну канонічної підлеглості проголосувало 192 осіб, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про ухвалення рішення на цих зборах за наявності кворуму (більше 2/3 присутніх), що відповідає вищенаведеним положенням Статуту про прийняття рішення парафіяльними зборами як вищим органом управління релігійною організацією.

При цьому, апеляційним судом враховується, що зміст протоколу №1 від 21.09.2023 свідчить про те, що керівник релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ ОСОБА_1 (позивач), а також присутні на зборах релігійної громади 21.09.2023 - 263 особи були об`єктивно обізнані про проведення загальних зборів релігійної громади 23.09.2023 у селищному будинку культури та поставлені на вирішення голосування питання щодо зміни канонічної приналежності.

Водночас, позивач ані за текстом позовної заяви, ані за текстом апеляційної скарги не наводить жодних доводів про те, що саме перешкоджало йому та іншим 263 членам релігійної громади взяти участь 23.09.2023 у загальних зборах членів релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ та суттєво вплинути на прийняття будь-якого іншого рішення більшістю голосів.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що скликання зборів та організацію їх проведення здійснювалося особами, що на його думку не є членами релігійної громади, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки збори членів релігійної громади, на яких було прийнято спірні рішення могли скликатися будь-ким із членів громади, адже Закон України "Про свободу совісті та релігійні організації" не передбачає й не надає особливих повноважень скликання таких зборів виключно рішенням настоятеля (посадовою особою релігійної організації) чи визначеним ним особам, яких він вважає членами релігійної громади.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого суду про те, що частина жителів Шишацької територіальної громади вирішила добровільно змінити канонічну приналежність, перейшовши до Православної Церкви України, чим виразила своє право на свободу віросповідання, необхідне у демократичному суспільстві. Реалізація такого права релігійної громади не може бути обмежена особистими інтересами особи, яка не згодна і прийнятими рішеннями про канонічне підпорядкування релігійної громади.

Досліджуючи наявні у справі докази, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що 23.09.2023 на загальних зборах членів релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ приймалось рішення лише про зміну підлеглості релігійної громади у канонічних та організаційних питаннях і про прийняття статуту цієї релігійної громади в новій редакції.

При цьому, будь-якого рішення щодо відвідування чи невідвідування церкви на вказаних зборах не приймалось, а за наслідками прийнятих рішень позивача та інших осіб не було позбавлено можливості сповідувати обрану релігію, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні переконання, брати участь у релігійних обрядах, навчатися релігії (на зборах не приймалось будь-якого рішення про заборону відвідувати храм, чи про заборону на свободу віросповідання, чи заборону проведення релігійних обрядів УПЦ).

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує також на тому, що члени релігійної громади УПЦ при наявності більшості голосів, як вони вважають, не позбавлені права у визначеному законодавством порядку та спосіб також провести збори в подальшому та прийняти рішення про зміну канонічної приналежності і статуту релігійної організації та подати державному реєстратору відповідні документи для реєстрації нової редакції статуту.

Будь-якого іншого рішення релігійної громади та статуту в іншій редакції, окрім тих, що були прийняті 23.09.2023, державному реєстратору подано не було.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 у справі №906/1330/21 зазначила, що у контексті визнаного державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості у канонічних і організаційних питаннях ідеться про те, що встановлений державою механізм реалізації цього права (шляхом ухвалення рішення загальними зборами) не може бути знівельований встановленням вимог, які фактично унеможливлюють реалізацію самого цього права, навіть якщо ці вимоги відповідають ієрархічній та інституційній структурі релігійної організації. Тобто йдеться про те, щоб поставити дійсність рішення релігійної громади про зміну підлеглості в канонічних і організаційних питаннях та визнання державою цього рішення в залежність від умови обов`язкового схвалення (згоди) ієрарха релігійної організації, з-під підлеглості якій громада має намір вийти і яка вочевидь такому її рішенню опирається.

Однак прийняття такого підходу робить неможливим реалізацію визнаного державою права на вільну зміну релігійною громадою підлеглості в канонічних і організаційних питаннях, а саме право - ілюзорним.

Зміна підлеглості в канонічних питаннях таким чином стає неможливою без санкції ієрарха церкви, з підлеглості якій має намір вийти релігійна громада. Якби держава законодавчо закріпила цей порядок або суди, застосовуючи Закон, визнавали б обов`язковість такої санкції ієрарха для того, аби зміна підлеглості в канонічних питаннях визнавалась державою, то мала б місце ситуація, у якій держава поставила б визнання релігійної громади в залежність від волі визнаної церковної влади, яка вочевидь такому визнанню громади опирається, що свідчило б про недотримання нею обов`язку бути нейтральною та неупередженою у відносинах з різноманітними релігіями, конфесіями та переконаннями.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про недоведеність позивачем як порушення своїх прав, так і порушення вимог Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів від 23.09.2024 та, як наслідок, про відсутність підстав для втручання у справи релігійної громади шляхом визнання цього рішення недійсним.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів Релігійної громади Різдво-Богородичної УПЦ в смт Шишаки, оформленого протоколом №1 від 23.09.2024.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним Статуту Релігійної організації "Релігійна громада Різдва Пресвятої Богородиці ПЦУ смт. Шишаки" в новій редакції, зареєстрованого розпорядженням Полтавської обласної військової адміністрації №120 від 26.02.2024, судова колегія зазначає наступне.

Статут релігійної організації - це установчий документ, на підставі якого діє релігійна організація, він містить норми, обов`язкові для її членів, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №922/2200/19).

При вирішенні спору про визнання недійсними положень установчих документів юридичної особи судом має бути зазначено, яким саме приписам закону суперечать ці положення та які права позивача ними порушуються або оспорюються.

З урахуванням висновків суду про недоведеність позивачем як порушення прав останнього, так і порушення вимог Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" при ухваленні оспорюваного рішення загальних зборів релігійної громади від 23.09.2023, як наслідок, про чинність такого рішення загальних зборів та відсутність підстав для втручання у справи релігійної громади через визнання цього рішення недійсним, а також з огляду на неподання позивачем доказів суперечності статуту у новій редакції нормам законодавства та незазначення позивачем положень цього статуту, що, на його думку, порушують його права чи охоронювані законом інтереси, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання такого статуту недійсним та правомірно відмовив у задоволенні відповідної позовної вимоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазнає про те, що неповідомлення позивача про скликання зборів, з урахуванням встановлених обставин щодо його обізнаності про зміну підлеглості релігійної громади шляхом виходу з підпорядкування УПЦ та входу до складу ПЦУ, та з огляду на недоведеність порушення прав позивача прийнятими оскаржуваними рішеннями зборів, не може бути самостійною підставою для скасування спірного рішення та визнання недійсним статуту в новій редакції (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2024 № 906/820/22).

Доводи апеляційної скарги позивача наведених висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки обставин, встановлених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів рішення Господарського суду Донецької області від 24.12.2024 у справі №905/1139/24 не вбачає.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.11.2024 у справі №917/573/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 14.03.2025.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.В. Лакіза