ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2025 Справа № 917/149/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Мацко О.С., розглянувши у спрощеному провадженні матеріали справи

за позовною заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз», 36000, м. Полтава, вул. Козака, 2-а, ,

до Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське», 36008, м. Полтава, вул. Ореста Левицького, 19, ,

про стягнення 36 952,00 грн,

Представники сторін: не викликались.

Суть спору:

Розглядається позовна заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» до Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» про cтягнення 36 952,00 грн, з яких 31 175,42 грн заборгованість за Типовим договором розподілу природного газу, 3 620,05 грн пеня, 1 645,55 грн інфляційні втрати, 510,98 грн 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 27.01.2025 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі; розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Аргументи учасників справи:

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач оплату за Типовим договором розподілу природного газу виконав не в повному обсязі, чим порушив умови господарського зобов`язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Відповідач у визначеному господарським процесуальним законодавством порядку на позов не відреагував, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи (довідка про доставку ухвали від 27.01.2025 р. в електронний кабінет Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» міститься в матеріалах справи).

Згідно із ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В зв`язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи, достатньо, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом:

30.12.2016 року між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (Оператор ГРМ) та Громадською організацією «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» (Споживач) укладено договір розподілу природного газу № 580Р (а.с. 8-11) шляхом підписання споживачем заяви-приєднання № 580Р до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) (а.с. 12).

У вказаній заяві зазначено, що Споживач ознайомився з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 на офіційному сайті НКРЕКП, сайті оператора ГРМ в мережі Інтернет та в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензованої діяльності, приєднавшись до умов Договору.

Згідно з персоніфікованими даними заяви-приєднання № 580Р від 30.12.2016 року до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), Споживачеві за Типовим договором Громадській організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» як суб`єкту ринку природного газу присвоєно персональний ЕІС-код № 56XQ00079HZ2J00Y.

Пунктом 12.2. укладеного між сторонами договору передбачено, що якщо в установленому порядку регулятором будуть внесені зміни до редакції Типового договору розподілу природного газу, оператор ГРМ зобов`язується розмістити повідомлення про такі зміни на сайті та в офіційних друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, не менше ніж за десять днів до набрання змінами чинності, крім випадків для яких цим Договором встановлений інших термін та/або порядок повідомлення про внесення змін.

У разі незгоди споживача зі змінами він має право розірвати цей Договір шляхом надсилання письмового повідомлення оператору ГРМ протягом десяти календарних днів з дня, коли він дізнався чи міг дізнатися про внесені до цього договору зміни. Нерозірвання цього Договору у вказаний строк та продовження споживання природного газу свідчить про згоду споживача з внесеними до цього Договору змінами.

З урахуванням вищенаведеного, на правовідносини між сторонами даного договору поширюються Типові умови договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (зі змінами та доповненнями, які набули чинності після підписання договору та є чинними на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 2.1. Договору Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.1. Договору оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 6.3. Договору визначено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Споживач, що не є побутовим, оплачує замовлену потужність виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві-приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Пунктом 6.4. Договору визначено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

За приписами абз. 4 п. 6.5., п.п. 6.6.,6.8 Договору, Споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання Оператором ГРМ рахунку на оплату.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством Споживач має сплачувати Оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання Споживача на поточний рахунок Оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Позивач вказує, що відповідач в порушення умов вказаного договору за послуги з розподілу природного газу розрахувався не в повному обсязі, з огляду на що заявив до стягнення з Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» 36 952,00 грн, з яких 31 175,42 грн заборгованість за Типовим договором розподілу природного газу, 3 620,05 грн пеня, 1 645,55 грн інфляційні втрати, 510,98 грн 3 % річних.

Перелік доказів, якими позивач обґрунтовує наявність обставин, що є предметом доказування у даній справі: договір розподілу природного газу № 580Р від 30.12.2016 р., заява-приєднання № 580Р до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим), Типовий договір розподілу природного газу, акти надання послуг № 0УВІ-046604 від 31.12.2023 р., № 0УВІ-001835 від 31.01.2024 р., № 0УВІ-005847 від 29.02.2024 р., № 0УВІ-011739 від 31.03.2024 р., № 0УВІ-015536 від 30.04.2024 р., № 0УВІ-019936 від 31.05.2024 р., № 0УВІ-023463 від 30.06.2024 р., № 0УВІ-027781 від 31.07.2024 р., № 0УВІ-031901 від 31.08.2024 р., № 0УВІ-035943 від 30.09.2024 р., № 0УВІ-040365 від 31.10.2024 р., № 0УВІ-043629 від 30.11.2024 р. та № 0УВІ-047780 від 31.12.2024 р. та ін.

Докази відповідача в спростування вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в матеріалах справи відсутні.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином та в повному обсязі виконав зобов`язання за Типовим договором розподілу природного газу щодо надання послуг на суму 33 023,88 грн. Так, судом досліджено акти надання послуг № 0УВІ-046604 від 31.12.2023 р., № 0УВІ-001835 від 31.01.2024 р., № 0УВІ-005847 від 29.02.2024 р., № 0УВІ-011739 від 31.03.2024 р., № 0УВІ-015536 від 30.04.2024 р., № 0УВІ-019936 від 31.05.2024 р., № 0УВІ-023463 від 30.06.2024 р., № 0УВІ-027781 від 31.07.2024 р., № 0УВІ-031901 від 31.08.2024 р., № 0УВІ-035943 від 30.09.2024 р., № 0УВІ-040365 від 31.10.2024 р., № 0УВІ-043629 від 30.11.2024 р. та № 0УВІ-047780 від 31.12.2024 р. та встановлено, що вони мають всі необхідні реквізити, підписані сторонами та скріплені печатками, тож приймаються судом у якості належних доказів виконання позивачем умов Типового договору розподілу природного газу на вищевказану суму.

Позивач стверджує, що Громадською організацією «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» не сплачено заборгованість за Типовим договором розподілу природного газу в розмірі 31 175,42 грн.

Доказів на підтвердження виконання зобов`язань за договором щодо здійснення оплати у вказаному розмірі відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, з огляду на встановлені законом принципи змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та вірогідності доказів, згідно з яким наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 31 175,42 грн. заборгованості за Типовим договором розподілу природного газу підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 8.2 Типового договору розподілу природного газу визначено, що у разі порушення Споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем наведено розрахунок пені за прострочення оплати наданих послуг за Типового договору розподілу природного газу в розмірі 3 620,05 грн за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р. (в т. ч. за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-046604 від 31.12.2023 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-001835 від 31.01.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-005847 від 29.02.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-011739 від 31.03.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-015536 від 30.04.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-019936 від 31.05.2024 р. за період з 11.06.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-023463 від 30.06.2024 р. за період з 11.07.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-027781 від 31.07.2024 р. за період з 13.08.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-031901 від 31.08.2024 р. за період з 11.09.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-035943 від 30.09.2024 р. за період з 11.10.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-040365 від 31.10.2024 р. за період з 11.11.2024 р. по 13.01.2025 р. та за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-043629 від 30.11.2024 р. за період з 11.12.2024 р. по 13.01.2025 р.) (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 53-54).

Водночас, як зазначено вище, у пункті 6.6 Типового договору розподілу природного газу сторони узгодили, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з ч. 4 ст. 116 ГПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Отже, останнім днем строку оплати послуг, наданих згідно з актом надання послуг № 0УВІ-040365 від 31.10.2024 р., є 11.11.2024 р.

Крім того, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Застосування в тексті господарського договору формулювання «за кожен день прострочення» не можна вважати установленням іншого, ніж визначеного частиною шостою статті 232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені). Таке формулювання лише повторює вирізняльну характеристику пені (поденне її нарахування) та характеризує механізм її визначення (розрахунку), однак жодним чином не впливає на можливість зменшення або збільшення строку нарахування пені, визначеного законом чи договором.

До вказаних висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у своїй постанові від 16.10.2024 р. у справі № 911/952/22.

Отже, пеня за прострочення оплати наданих послуг за Типового договору розподілу природного газу в даному випадку може бути нарахована лише в період з дати, наступної за днем, коли зобов`язання за вказаним договором мало бути виконано, та протягом шести місяців від зазначеної дати.

При цьому, з огляду на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України, суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог та стягувати з відповідача штрафні санкції за період, в який позивачем такі санкції не нараховувались.

Врахувавши викладене, суд здійснив перерахунок пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Типового договору розподілу природного газу за період з 12.05.2024 р. по 13.01.2025 р. (в т. ч. за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-046604 від 31.12.2023 р. за період з 12.05.2024 р. по 11.07.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-001835 від 31.01.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 13.08.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-005847 від 29.02.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 12.09.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-011739 від 31.03.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 11.10.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-015536 від 30.04.2024 р. за період з 12.05.2024 р. по 11.11.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-019936 від 31.05.2024 р. за період з 11.06.2024 р. по 11.12.2024 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-023463 від 30.06.2024 р. за період з 11.07.2024 р. по 11.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-027781 від 31.07.2024 р. за період з 13.08.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-031901 від 31.08.2024 р. за період з 11.09.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-035943 від 30.09.2024 р. за період з 11.10.2024 р. по 13.01.2025 р., за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-040365 від 31.10.2024 р. за період з 12.11.2024 р. по 13.01.2025 р. та за прострочення оплати за актом надання послуг № 0УВІ-043629 від 30.11.2024 р. за період з 11.12.2024 р. по 13.01.2025 р.) та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 2 505,74 грн (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вказані нормативні положення, позивачем приведено розрахунок 3 % річних за прострочення оплати товару за договором поставки № 537 від 01.05.2023 р. в розмірі 510,98 грн за період з 11.01.2024 р. по 13.01.2025 р. та інфляційних втрат в розмірі 1 645,55 грн за період з лютого по листопад 2024 року (розрахунок в матеріалах справи, а.с. 53-54).

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню.

Водночас, суд здійснив перерахунок розміру відсотків річних за прострочення здійснення оплати за Типовим договором розподілу природного газу та дійшов висновку про задоволення вказаних вимог позивача в сумі 473,96 грн (розрахунок в матеріалах справи).

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України).

Відповідно до частини 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Крім того, згідно зі ст. 161 ГПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010 р. № 4241/03 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Відповідно до ч. 23 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» за заявою № 63566/00 суд нагадує, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» в частині стягнення з Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» 31 175,42 грн заборгованості за Типовим договором розподілу природного газу, 2 505,74 грн пені, 1 645,55 грн інфляційних втрат, 473,96 грн 3 % річних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходив із наступного.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 2 346,92 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 237, 238, 252 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Громадської організації «Об`єднання громадян» - «Лихачівське» (36008, м. Полтава, вул. Ореста Левицького, 19, ) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» (36000, м. Полтава, вул. Козака, 2А, , р/р НОМЕР_1 в філії Полтавське облуправління АТ «Державний ощадний банк України») 31 175,42 грн заборгованість за Типовим договором розподілу природного газу, 2 505,74 грн пеня, 1 645,55 грн інфляційні втрати, 473,96 грн 3 % річних; 2 346,92 грн. судового збору.

3. Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку і строки, встановлені ст.ст.256,257 ГПК України.

Повне рішення складено 17.03.2025 р.

Суддя О.С. Мацко