ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1040/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді О. Андрійчук, за участю секретаря судового засідання О. Гуменюк, розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради

до Комунального підприємства "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненського обласної ради,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рівненська обласна рада,

про звільнення нежитлового приміщення,

за участю представників:

від позивача: С. Костючок, виписка з ЄДРЮОФОПГФ,

від відповідача: Л. Дишлюк, виписка з ЄДРЮОФОПГФ,

від третьої особи: не з`явився,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Управління комунальної власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Комунального підприємства "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненського обласної ради про звільнення нежитлового приміщення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Згідно із позовною заявою, остання обґрунтована тим, що 01.10.2007 між позивачем (позичкодавець) та відповідачем (користувач) укладений договір позички нежитлових приміщень №183 (зі змінами), дія якого припинилася 03.05.2022 з тих підстав, що відбулися зміни в законодавстві, які стосуються оренди державного та комунального майна, однак відповідач свого обов`язку з повернення майна не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про звільнення нежитлового приміщення.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст. 15, 16, 785, 827 ЦК України та ст. 9, п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про оренду державного та комунального майна.

06.12.2024 від відповідача надійшов відзив, згідно з яким останній не визнає позову та зазначає, що оскільки протягом місяця після закінчення строку дії договору відповідачу не надходило жодної заяви від позивача про припинення або зміну договору, відтак строк його дії продовжився ще на два роки одинадцять місяців, тобто до 02.02.2025.

03.12.2024 від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Рівненська обласна рада вважає безпідставним посилання позивача при обґрунтуванні своїх доводів на норми Закону України Про оренду державного та комунального майна, оскільки останні не містять положень про автоматичне припинення дії договору позички комунального майна. При цьому ч. 2 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», на яку посилається позивач у своєму позові, не стосується правовідносин сторін, оскільки відповідний договір позички був укладений між позивачем та відповідачем до прийняття та вступу в силу Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а не після нього. Отже, договір позички є пролонгований та дійсний. Зважаючи на викладене, третя особа вважає, що вимога позивача стосовно зобов`язання відповідача звільнити нежитлові приміщення шляхом виселення та передати за актом прийому-передачі є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результат їх розгляду.

Ухвалою суду від 15.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 918/1040/24 у порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 09.12.2024.

Ухвалою суду від 25.11.2024 постановлено розгляд справи № 918/1040/24 здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 09.12.2024. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Рівненську обласну раду.

Ухвалою суду від 09.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 17.02.2025.

Ухвалою суду від 17.02.2025 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 03.03.2025.

Ухвалою суду від 11.03.2024 судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 17.03.2025.

17.03.2025 від представника третьої особи надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання представника третьої особи, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке. Неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та нарівні з протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 ст. 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження. Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого суду», гарантованого ст. 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, та представити свою справу в умовах, що не ставлять його у явно гірше становище порівняно з опонентом протилежною стороною (рішення у справі "Лопушанський проти України"). Суд уважає за необхідне також зазначити, що у справі «Смірнова проти України» зазначено, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Ураховуючи викладене, зважаючи, що третій особі забезпечене право на ефективне представлення справи в суді, враховуючи, що представництво інтересів третьої особи не обмежене одним представником, беручи до уваги строки розгляду справи, визначені ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника Рівненської обласної ради про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення присутніх представників учасників, суд установив таке.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

01.10.2007 між позивачем (позичкодавець) та відповідачем (користувач) укладений договір позички нежитлових приміщень №183 (зі змінами, внесеними додатковими договорами від 17.10.2011, 04.06.2019, 22.01.2020) (договір), розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Князя Володимира, буд. 17.

Пунктом 1.1. договору позички в редакції від 01.10.2007 зазначено, що позичкодавець надає, а користувач приймає в безоплатне користування нежитлове приміщення на вул. Князя Володимира, 17, для розташування стаціонарного наркологічного стаціонару загальною площею 915,2 кв.м, у тому числі: центр психічного здоров`я (літ. А-1) загальною площею 734,2 кв.м; аптека (літ. Б-1) загальною площею 57,0 кв.м; гараж (літ. В-1) загальною площею 31,9 кв.м; побутовий корпус (літ. Г-1) загальною площею 42,2 кв.м; котельня (літ. Д-1) загальною площею 49,9 кв.м.

Додатковим договором від 17.10.2011 змінена площа нежитлових приміщень, що передані в користування відповідачу, яка склала 878,6 кв.м.

Додатковим договором від 04.06.2019 договір позички викладено сторонами в новій редакції.

Додатковим договором від 22.01.2020 до договору позички площа нежитлових приміщень, переданих в користування відповідачу, змінилася та склала 883,6 м2, а саме: частина будівлі літ.А-1 (загальною площею 702,6 кв.м); будівля літ.Б-1 (загальною площею 57,0 кв.м); будівля літ.В-1 (загальною площею 31,9 кв.м); будівля літ.Г-1 (загальною площею 42,2 кв.м); будівля літ.Д-1 (загальною площею 49,9 кв.м).

Пунктом 1.2 договору позички, в редакції додаткового договору від 04.06.2019, встановлено строк дії договору тривалістю два роки одинадцять місяців: з 04.06.2019 по 03.05.2022, та вказано, що при відсутності заяви однієї із сторін про його припинення протягом місяця після закінчення його строку, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Умовою п. 2.3 договору позички, в редакції додаткового договору від 04.06.2019, зазначено, що у разі припинення дії договору користувач повертає майно позичкодавцю або вказаному ним підприємству, установі, організації протягом семи днів з дня припинення в такому ж стані, в якому воно було отримане, про що сторонами складається акт прийому-передачі майна.

Заразом, як зазначає позивач, 03.05.2022 зазначений договір припинив свою дію і не міг підлягати автоматичній пролонгації надалі з тих підстав, що відбулися зміни в законодавстві, які стосуються оренди державного та комунального майна.

Позивачем на адресу відповідача надіслано лист від 20.09.2023 № 08-774 з проханням передати майно з користування 30.10.2023 у зв`язку з тим, що 03.05.2022 строк дії договору позички закінчився.

Однак 30.10.2023 відповідач відмовився передавати майно з користування та підписувати акт прийому-передачі.

Вказане підтверджується актом прийому-передачі нежитлових приміщень № 867 від 30.10.2023.

Водночас, 21.11.2023 від відповідача надійшов лист від 14.11.2023 № 3524 з повідомленням про те, що законних підстав для повернення майна з користування немає.

Відтак станом на день розгляду сказаного спору нежитлові приміщення відповідачем не звільнені та не передані згідно з актом прийому-передачі позивачу, внаслідок чого останній звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

З урахуванням викладеного судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із позичкою комунального майна, регулювання яких здійснюється ЦК України та Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Відповідно до ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачу) річ для користування потягом встановленого строку, Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це, або це випиває із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.

Якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею (ст. 831 ЦК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 764 ЦК України унормовано, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

01.02.2020 введено в дію новий Закон України Про оренду державного та комунального майна від 03.10.2019 №157-ІХ, яким правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, а також передачею права на експлуатацію такого майна тощо, регулюються безпосередньо вказаним Законом.

Приписами ч. 3 ст. 9 вказаного Закону унормовано, що забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку, крім передачі релігійній організації в безоплатне користування або позичку державного або комунального майна, яке є культовим майном, зокрема культовою будівлею, спорудою, з метою проведення богослужінь, релігійних обрядів, церемоній, процесій, ритуалів, молитов, служінь, релігійних зібрань, релігійної освіти та забезпечення інших видів релігійної практики в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статі 18 цього Закону, або 1 липня 2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.

Отже, після настання однієї із дат, про яку зазначено в п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, договори оренди державного та комунального майна продовжуються в порядку, який закріплений в Законі України Про оренду державного та комунального майна.

У матеріалах справи доказів укладення договору оренди у порядку, визначеному Законом України Про оренду державного та комунального майна, нема.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України).

Як установлено судом із фактичних обставин справи, строк дії договору позички, в редакції додаткового договору від 04.06.2019, закінчився 03.05.2022.

У силу вимог ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 832 ЦК України врегульовано, що користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

Статтею 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обмовлено в договорі.

Ураховуючи, зважаючи, що строк дії договору позички закінчився 03.05.2022 у силу вимог закону, враховуючи, що сторони не привели свої взаємовідносини з користування комунальним майном у відповідність до вимог Закону України Про оренду державного та комунального майна , відтак позичка нежитлового приміщення на вул. Князя Володимира, 17 припинилася, а тому вимоги позивача про звільнення нежитлової будівлі загальною площею 883,6 кв.м шляхом виселення та передачу за актом прийому-передачі є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

У позовній заяві позивачем зазначено попередній розрахунок судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено, відтак судовий збір в розмірі 3 028,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Управління комунальної власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради до Комунального підприємства "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" Рівненського обласної ради про звільнення нежитлового приміщення задовольнити.

Комунальному підприємству Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради (33010, м. Рівне, вул. Дубенська, 64, ідентифікаційний код 22563423) звільнити нежитлові будівлі у м. Рівне на вул. Князя Володимира, 17, загальною площею 883,6 кв.м, а саме: частина будівлі літ. А-1 (загальною площею 702,6 кв.м); будівля літ. Б-1 (загальною площею 57,0 кв.м); будівля літ. В-1 (загальною площею 31,9 кв.м); будівля літ. Г-1 (загальною площею 42,2 кв.м); будівля літ. Д-1 (загальною площею 49,9 кв.м), шляхом виселення та передати за актом прийому-передачі Управлінню комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12, А, ідентифікаційний код 26259563).

Стягнути з Комунального підприємства Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради (33010, м. Рівне, вул. Дубенська, 64, ідентифікаційний код 22563423) на користь Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12, А, ідентифікаційний код 26259563) 3 028,00 грн судового збору.

Позивач: Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради (33028, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 12, А, ідентифікаційний код 26259563).

Відповідач: Комунальне підприємство Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення Рівненської обласної ради (33010, м. Рівне, вул. Дубенська, 64, ідентифікаційний код 22563423).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію у справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повне судове рішення складене та підписане 17.03.2025.

Суддя О.Андрійчук