ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Справа№ 910/7947/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024

у справі №910/7947/24 (суддя - Усатенко І.В)

за позовом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"

про стягнення 59 691,75 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - позивач, Департамент, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовоми до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (далі - відповідач, ТОВ "Українська міжнародна торгівельна компанія") про стягнення 59 691,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 5 від 26.04.2017.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у позові Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення штрафних санкцій у сумі 59651,75 грн - відмовлено повністю.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції керувався тим, що незважаючи на висновок суду щодо часткової обґрунтованості позовних вимог Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності, про застосування наслідків пропуску якої заявлено відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі № 910/7947/24 скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Департаменту охорони здоров`я міста Києва задовольнити в повному обсязі. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) штрафні санкції у розмірі 59 691, 75 (п`ятдесят дев`ять шістсот дев`яносто одна) грн.75 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" на користь Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), сплачений судовий збір у розмірі 4 542,00 грн. за подання позовної заяви.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи підтверджено поставку товару за заявками з простроченням.

Також скаржник зазначає щодо не пропущення строку позовної давності з огляду на введення на території України карантину Кабінетом Міністрів України постановою № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", згідно якої на всій території України було встановлено карантин з 12.03.2020.

Також скаржник зазначає, що у зв`язку із продовженням у країні воєнного стану, позивачем строки звернення до суду з позовом у цій справі №910/7947/24 не є пропущенні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2024 сформовано колегію у складі: головуючий суддя: Ткаченко Б.О., судді: Гаврилюк О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали по справі №910/7947/24.

28.11.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали по справі №910/7947/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/7947/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 26.04.2017 між Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (далі - учасник) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти № 5, відповідно до якого учасник зобов`язався у 2017 році поставити замовнику, а замовник - прийняти та оплатити 18130000-9 спеціальний робочий одяг (спеціальний літній одяг для працівників бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, 7 найменувань), зазначені в специфікації (додаток 1).

Згідно із п. 5.1. договору строк поставки товарів: не більше 20 днів з моменту отримання письмової заявки замовника.

У відповідності до п. 7.2. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань учасник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Цей договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2017 та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п. 10.1. договору).

Як зазначено у позовній заяві, 28.04.2017 направив відповідачу заявку № 061-93/тк на постачання товару на загальну суму 79018,80 грн; 25.05.2017 відповідачу направлено заявку № 061-115/тк на суму 1030680,00 грн; 04.09.2017 направлено відповідачу заявку № 061-347/тк на суму 951661,20 грн.

Відповідач частково здійснив поставку товарів за заявками, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними: № 1250 від 21.12.2017 на суму 486166,62 грн, № 735 від 01.08.2017 на суму 358082,04 грн, № 411 від 05.05.2017 на суму 63963,00 грн, № 864 від 21.09.2017 на суму 480550,38 грн, № 863 від 21.09.2017 на суму 187921,44 грн, № 645 від 18.07.2017 на суму 109164,66 грн, № 633 від 18.07.2017 на суму 332596,38 грн, № 1249 від 21.12.2017 на суму 42915,48 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні копії заявок: № 061-93/тк від 28.04.2017, № 061-115/тк від 25.05.2017, № 061-347/тк від 04.09.2017 та докази їх направлення відповідачу. На підтвердження знищення цих документів позивачем долучено до позовних матеріалів акт №3 від 14.11.2023 "Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду".

Отже, внаслідок порушення відповідачем строків поставки товару, позивач на підставі п. 7.2 договору нараховує пеню у розмірі 59651,75 грн за період з 19.05.2017 по 15.12.2017.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 12.12.2017 № 061-13534/10 про стягнення штрафних санкцій у сумі 59691,75 грн. Докази направлення претензії до матеріалів справи не надані.

Відповідач відповіді на претензію не надав, суму санкцій не сплатив.

Відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності та відмову у позові.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Так, згідно із п. 5.1. договору строк поставки товарів: не більше 20 днів з дати отримання письмової заявки замовника.

Відповідачем не спростовано обставин щодо отримання заявок № 061-93/тк від 28.04.2017, № 061-115/тк від 25.05.2017, № 061-347/тк від 04.09.2017.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, що відповідач мав поставити товар за заявкою № 061-93/тк до 18.05.2017, за заявкою № 061-115/тк до 14.06.2017, за заявкою № 061-347/тк до 25.09.2017.

Проте поставка за заявкою № 061-93/тк була здійснена з простроченням: згідно видаткової накладної № 411 від 05.05.2017 на суму 63963,00 грн та видаткової накладної № 633 від 18.07.2017 частково в сумі 15055,80 грн.

Поставка за заявкою № 061-115/тк була здійснена з простроченням: згідно видаткової накладної № 633 від 18.07.2017 в решті суми 317 540,58 грн, видаткової накладної № 645 від 18.07.2017 на суму 109 164,66 грн, видаткової накладної № 735 від 01.08.2017 на суму 358 082,04 грн та видаткової накладної № 864 від 21.09.2017 у частині суми 245 892,72 грн.

Поставка за заявкою № 061-347/тк була здійснена з простроченням згідно видаткових накладних: № 864 від 21.09.2017 у залишку суми 234 657,66 грн, № 863 від 21.09.2017 на суму 187 921,44 грн, № 1250 від 21.12.2017 на суму 486 166,62 грн, № 1249 від 21.12.2017 на суму 42 915,48 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів констатує, що матеріалами справи підтверджено поставку товару за заявками у повному обсязі з простроченням.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи встановлене вище, колегія суддів дійшла висновку, що матеріалами справи підтверджено поставку відповідачем товару з порушенням строку, визначеного п. 5.1. договору про закупівлю товарів за державні кошти № 5 від 26.04.2017 та заявками позивача № 061-93/тк від 28.04.2017, № 061-115/тк від 25.05.2017, № 061-347/тк від 04.09.2017.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

У силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 7.2. договору, у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань учасник сплачує замовнику штрафні санкції у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми непоставленого товару за кожний день затримки.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок позивача, вважає його не обгрунтованим та арифметично не вірним, оскільки, позивачем у періоди нарахування було помилково включено день здійснення поставки відповідачем. Крім того, по заявці № 061-347/тк від 04.09.2017, позивач не врахував, що останній день виконання зобов`язання з поставки припав на неділю (вихідний день), а отже відповідач мав право поставити товар по 25.09.2017 включно без прострочення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши перерахунок суду першої інстанції, цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню пеня за загальний період з 19.05.2017 по 15.12.2017 (з урахуванням дат виникнення зобов`язань по кожній поставці) у сумі 59169,73 грн.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем до суду першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності та відмову у позові.

Так, згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №911/1563/18 від 22.07.2019, положеннями частини шостої статті 232 ГК України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. У відповідності до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, що кінцевою датою нарахування пені є 15.12.2017, то строк позовної давності по всім нарахованим санкціям у будь-якому випадку сплинув 16.12.2018.

Проте Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до суду з цим позовом лише 25.06.2024, тобто з пропуском строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні позову.

При цьому, колегією суддів оцінюються критично доводи скаражника щодо продовження строку позовної давності на час дії карантину на території України, з огляду на те, що строк позовної давності зі зверненням до суду із цим позовом закінчився 16.12.2018 з урахуванням кожного дня прострочення поставки, за який нараховується пеня, тобто до введення на території України карантину Кабінетом Міністрів України постановою № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2", згідно якої на всій території України було встановлено карантин з 12.03.2020.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/7947/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/7947/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2024 у справі №910/7947/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

4. Матеріали справи №910/7947/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк